Jak nás čte svět: Babiš, střet zájmů a český experiment s demokracií

Andrej Babiš je po říjnových volbách znovu u moci. Prezident Petr Pavel ho dnes jmenoval premiérem, a to až poté, co Babiš slíbil „vyřešit“ svůj dlouholetý střet zájmů kolem Agrofertu. Do vlády si bere krajně pravicovou SPD a protestní Motoristy. Jak tohle vypadá zvenku – a co o Česku píší zahraniční média, která se jinak o naši politiku moc nestarají?

Možná máte pocit, že politika je něco, co se řeší „tam nahoře“ v Praze, zatímco my v Liberci nebo Jablonci řešíme úplně jiné věci: výplatu, nájem, školu dětí, auto do servisu. Jenže ve chvíli, kdy se česká vláda a jména jako Babiš nebo Pavel objevují v titulcích světových novin, už to není jen náš malý domácí spor. Někdo v Bruselu, Londýně nebo Washingtonu si dělá obrázek o tom, jací jsme – komu věříme, koho si pouštíme k moci a kde máme hranice toho, co jsme ještě ochotni tolerovat.

Tenhle článek vás nechce přesvědčit, koho máte mít rádi a koho nesnášet. Nabízí vám něco jiného: možnost podívat se na Česko očima lidí, kteří nemají žádného „svého Babiše“ ani „svého favorita“ v českých volbách. Zjistit, jak nás vidí zvenčí, co jim přijde nepochopitelné, varovné nebo naopak sympatické – a teprve z toho si udělat vlastní názor. Pokud má mít demokracie smysl, nemůže stát jen na pocitu „já to nějak tuším“, ale na ochotě slyšet i nepohodlné otázky. A právě ty zvenku přicházejí.

Proč nás najednou zase všichni sledují

V Česku máme rádi pocit, že jsme „malá země, co nikoho nezajímá“. Jenže ve chvíli, kdy se v jedné z nejbezpečnějších a donedávna docela stabilních zemí EU vrací k moci kontroverzní oligarcha se silnými vazbami na byznys a zároveň si k sobě bere krajní pravici, zbystří i redakce v Bruselu, Londýně nebo Washingtonu.

Zahraniční novináři navíc vidí něco, co my zevnitř často přehlížíme: že české volby nejsou jen „naše rodinná hádka“, ale další dílek skládačky – vedle Orbána v Maďarsku a Fica na Slovensku – o tom, kam se vydá celá Evropská unie, co bude s podporou Ukrajiny a s pravidly pro čerpání evropských peněz.

A ještě jedna věc: venku si pamatují, že Babiš byl dlouhodobě vyšetřovaný kvůli dotacím, že Evropská komise potvrdila střet zájmů a že Evropský parlament kvůli němu řešil, jestli neomezit peníze plynoucí do Česka. Teď se tenhle příběh otevírá znovu – ale s novým prezidentem, jinou geopolitickou situací a mnohem ostřejšími nervy v celé Evropě.

Co se v Česku po volbách vlastně stalo

V říjnových volbách do Poslanecké sněmovny získalo ANO Andreje Babiše kolem 34,5 % hlasů a 80 mandátů, jasně nejvíc ze všech stran. Dosavadní vládní koalice SPOLU, STAN a Piráti ztratila většinu a nedokázala sestavit alternativní vládu.

Prezident Petr Pavel proto pověřil Babiše jednáním o vládě a následně ho 9. prosince jmenoval premiérem. Nový kabinet má stát na koalici ANO, krajně pravicové SPD Tomia Okamury a protestní strany Motoristé sobě. Dohromady mají ve dvousetčlenné sněmovně pohodlnou většinu přes sto mandátů. (Reuters; AP News)

Právě složení vlády budí v zahraničí velkou pozornost. SPD je dlouhodobě označována za protiimigrační, protiislámskou a často proruskou stranu, která ostře kritizuje EU i NATO. Motoristé sobě jsou v zahraničních textech popisováni jako ultranacionalistické, anti-zelené protestní hnutí zaměřené proti klimatické politice EU. (Politics Today; Reporting Democracy)

Kontroverze se točí i kolem jednotlivých jmen – například kandidáta Motoristů na ministra životního prostředí Filipa Turka. Zahraniční média připomínají, že na veřejnost vyšly jeho dřívější facebookové příspěvky, které byly kritizovány jako rasistické, homofobní a sexistické; prezident Pavel dal veřejně najevo, že takového člověka do vlády nejmenovat nechce.

Současně rostl tlak části veřejnosti. Na 17. listopad se v Praze a dalších městech konaly masové demonstrace organizované mimo jiné spolkem Milion chvilek, s hesly jako „Česko není na prodej“ a s kritikou plánované koalice ANO–SPD–Motoristé.

Nad tím vším visela staronová otázka: jak Babiš „vyřeší“ svůj střet zájmů, aby ho prezident vůbec jmenoval premiérem.

Čtěte také Andrej Babiš v zahraničních médiích: oligarcha, populista, nebo pragmatik?

Všímají si nás vůbec? Jak moc se o Česku píše

O české politice se v zahraničních médiích obvykle objevují spíš krátké zprávy. Tentokrát je pokrytí výrazně širší:

Agentury Reuters a AP sledují volby, povolební vyjednávání i dnešní jmenování vlády prakticky v přímém přenosu. Zdůrazňují Babišův obrat k tvrdší populistické a krajně pravicové rétorice, koalici s SPD a Motoristy a možné oslabení podpory Ukrajiny.

Euronews, Euractiv a další evropská média zasazují českou situaci do širšího obrazu posilujícího „iliberálního bloku“ ve střední Evropě – vedle Orbána v Maďarsku a Fica na Slovensku teď zmiňují i Babiše.

Le Monde, The Guardian nebo Financial Times se soustředí na Babišův střet zájmů, jeho přezdívky typu „Trumpista“ nebo „Babišconi“ a na to, co jeho návrat znamená pro evropskou politiku. Guardian například zdůrazňuje, že Babiš odmítal prodat své impérium Agrofert i přes dlouholeté spory s EU, a popisuje ho jako samodeklarovaného „Trumpistu“.

Think-tanky a analytické instituce (např. OSW ve Varšavě nebo americký FPRI) publikují delší analýzy, které jdou za rámec zpravodajství a řeší dopady na NATO, EU, Ukrajinu i stav české demokracie.

Stručně: ano, významná světová média si české situace všímají – a mnohem víc, než je u nás zvykem. Někde jde o krátké agenturní zprávy, jinde o několikastránkové analýzy.

Váha a serióznost médií

Velké agentury a deníky v článku nejsou náhodou. Reuters a Associated Press (AP) jsou dva hlavní „rozvodné uzly“ světového zpravodajství – jejich texty přebírají tisíce médií na všech kontinentech. Reuters vznikla v roce 1851, dnes má podle dat přes 100 milionů online čtenářů měsíčně a patří mezi nejdůvěryhodnější zdroje s neutrálním hodnocením zaujatosti. AP je nezisková kooperativa založená v roce 1846, zprávy dodává tisícům novin, rádií a televizí a sama uvádí, že její žurnalistiku vidí každý den více než polovina světové populace. Euronews a Euractiv pak představují evropský pohled: první je panevropská zpravodajská televize a web, který dosahuje na více než 400 milionů lidí měsíčně v 160 zemích, druhý je specializované médium na politiku EU, se sítí redakcí v Bruselu a dalších metropolích a člen Trust Projectu, což je „club“ médií se zvýšenými standardy transparentnosti.

Le Monde, The Guardian a Financial Times přidávají pohled „velkých kvalitních deníků“. Le Monde je hlavní seriózní deník ve Francii, s průměrnou tištěnou distribucí kolem 480 000 výtisků a zhruba 22 miliony čtenářů měsíčně na všech platformách; zároveň má přes půl milionu digitálních předplatitelů, což z něj dělá největší francouzské zpravodajské médium v online předplatném. The Guardian má silné tištěné i online publikum – jen jeho mobilní aplikaci používá denně okolo milionu lidí a většina čtenářů dnes přichází z mezinárodního prostředí mimo Británii. Financial Times je úzce zaměřený ekonomický deník, který měsíčně oslovuje zhruba 21 milionů čtenářů a má kolem jednoho milionu platících předplatitelů, většinou z řad manažerů, investorů a politiků. Právě díky důrazu na fakta, ověřování informací a dlouhodobé pověsti nezávislých redakcí jsou všechna tato média v mezinárodních žebříčcích řazena mezi tzv. „quality press“, nikoli bulvár.

Think-tanky OSW a FPRI a investigativní síť BIRN (Balkan Insight) doplňují obraz o hlubší analýzy. Varšavské Centrum pro východní studia (OSW) je státem financovaný, ale mezinárodně respektovaný analytický ústav, který se dlouhodobě specializuje na politiku a bezpečnost ve střední a východní Evropě; jeho studie pravidelně citují diplomaté, ministři i novináři. Americký Foreign Policy Research Institute funguje od roku 1955 jako nepartajní think-tank pro zahraniční a bezpečnostní politiku USA, publikuje odborný časopis Orbis a řadu analýz pro odbornou veřejnost. BIRN/Balkan Insight je síť nevládních organizací, která produkuje hloubkové investigativní texty a prosazuje svobodu tisku a demokracii v jihovýchodní Evropě – její výstupy často přebírají velká světová média. Výběrem těchto zdrojů se článek opírá o média a instituce, která sama udávají tón tomu, jak svět chápe politiku ve střední Evropě – a tedy i dnešní situaci v Česku.

Jak světová média čtou výsledky voleb a novou koalici

Většina seriózních zahraničních médií se shoduje na třech základních tezích:

Návrat populisty – ale zkušeného hráče. Babiš je popisován jako „populistický miliardář“, někde výslovně jako „Trumpista“ či „oligarcha“, který už jednou vládl, byl poražen a po čtyřech letech se vrací – tentokrát s ještě ostřejší rétorikou.

Koalice posouvá Česko směrem k Orbánovi a Ficovi. Analýzy OSW, FPRI či Balkan Insight upozorňují, že spojení ANO s SPD a Motoristy zapadá do trendu „iliberálního bloku“ ve střední Evropě: silný vůdce, útoky na nezávislá média a neziskovky, odpor k „green dealu“ a migrační politice EU a skeptický postoj k další vojenské pomoci Ukrajině.

Česko jako testovaný článek evropského řetězu. Zahraniční texty zdůrazňují, že ČR byla dosud vnímána jako spolehlivý, prozápadní partner – zvlášť za vlády Petra Fialy a s prezidentem Pavlem. Babišův návrat v čele koalice s SPD a Motoristy proto zneklidňuje lidi v Bruselu, Berlíně i ve Washingtonu: pokud se Praha výrazně odchýlí od dosavadního kurzu, může to oslabit jednotu EU vůči Rusku i vnitřní soudržnost Unie.

Zajímavé je, že porovnání s Polskem, Německem či Rakouskem je v zahraničních textech spíš okrajové; hlavní srovnávací rámec je Maďarsko–Slovensko–Česko jako trojice států, kde posilují vlády s autoritářskými tendencemi a nespokojeností s Bruselem.

Čtěte také Volby do Poslanecké sněmovny 2025: co výsledek znamená pro Česko a Liberecký kraj

Prezident, střet zájmů a jmenování vlády: jak to vidí venku

Pro zahraniční média je prezident Petr Pavel – bývalý generál NATO – důležitá protiváha Babiše. Většina textů zdůrazňuje, že Pavel odmítal jmenovat Babiše premiérem, dokud nebude jasně vyřešen jeho střet zájmů kolem Agrofertu.

Zvenku to vypadá zhruba takto:

Prezident klade podmínky. Pavel trval na tom, že Babiš musí ukázat konkrétní kroky k oddělení byznysu a politiky. V některých textech se výslovně připomíná, že oba proti sobě stáli ve volbě prezidenta a že mezi nimi „není láska ztracená“, což zvyšuje napětí.

Babišův slib o „řešení střetu zájmů“. Když Babiš oznámil, že převede Agrofert do „nezávislého svěřenského fondu“ a že už nebude mít k holdingu žádné ekonomické ani vlastnické vazby, část médií to popsala jako krok, který otevírá cestu k jeho jmenování – ale zároveň připomíná, že podobné konstrukce už v minulosti kritizovala Evropská komise i české soudy jako nedostatečné.

Prezidentův postup je spíš chválen než kritizován. Ve většině zahraničních textů se Pavel nejeví jako „zdržovač“, ale jako někdo, kdo využívá svých pravomocí, aby trval na pravidlech hry: žádný premiér s nevyjasněným střetem zájmů. Zvlášť v západoevropských médiích je to interpretováno jako snaha bránit standardy právního státu.

Babišův „vyřešený“ střet zájmů: jak moc tomu venku věří

Tady přichází moment, který je pro kritické myšlení možná nejzajímavější. Ze zahraničního pohledu nejde o zcela novou kauzu, ale o pokračování dlouhého příběhu:

Evropská komise už v roce 2021 po detailním auditu potvrdila, že jako premiér Babiš ovlivňoval přidělování dotací holdingu Agrofert, který fakticky ovládal, i když formálně převedl akcie do svěřenských fondů.

Evropský parlament přijal rezoluci, která mluví o „flagrantním“ střetu zájmů a vyzývá k ochraně rozpočtu EU a k využití mechanismu podmíněnosti, pokud Česko problém nevyřeší.

Na tomhle základě se nynější „řešení“ posuzuje:

Agenturní zprávy (Reuters, AP) popisují krok s převedením Agrofertu do nového fondu poměrně neutrálně – jako formální splnění podmínky, kterou si stanovil prezident. Zároveň ale v témže odstavci připomínají probíhající či obnovená trestní řízení (např. kvůli dvoumilionové dotaci) a dřívější kritiku EU.

Komentáře a analýzy jsou skeptičtější: Guardian připomíná, že předchozí konstrukce se svěřenskými fondy byly EU i českými soudy zpochybněny a že Babiš opakovaně ujišťoval, že „všechno je podle zákona“, zatímco audity říkaly opak.

Transparency International a další watchdogové (včetně jejich starších analýz) považují Babišův případ za modelový problém „oligarchy v politice“, kdy formální kroky neodpovídají reálnému vlivu na byznys. Tyto názory se v zahraničních textech často citují jako protiváha Babišových tvrzení, že „střet zájmů neexistuje“.

Zatím neexistuje nezávislé posouzení nejnovějšího „řešení“ – to bude až otázka dalších auditů, českých úřadů, případně soudů. Zahraniční média to většinou poctivě přiznávají a uvozují skepsi slovy typu „kritici upozorňují“ nebo „aktivisté pochybují“.

Čtěte také Korupční kauzy v hnutí ANO: protikorupční sliby vs. realita.

Řeší se i střety zájmů ostatních členů vlády?

Krátká odpověď: v zahraničním tisku zatím téměř ne.

Zahraniční texty se soustředí hlavně na ideologické profily koaličních partnerů – extremistické výroky, proruské postoje, útoky na migranty a menšiny – a na jejich potenciální vliv na média, soudy a neziskovky.

Konkrétní majetkové střety zájmů jednotlivých ministrů jsou spíš doménou domácí investigativní žurnalistiky; zatím se v zahraničních zdrojích nenašla seriózní analýza, která by je rozebírala stejně detailně jako Babišův případ. Pokud existují, jsou zřejmě v českém prostředí, ne ve velkých světových médiích.

Je ale důležité si uvědomit: když vidíte, že zahraniční texty řeší hlavně Babiše, neznamená to, že ostatní mají čistý štít – spíš že pro svět je symbolem problému právě on.

Co se venku zdůrazňuje a u nás často mizí v mlze

Nejzajímavější část pohledu zvenku není v tom, že by někdo znal „tajná fakta“, ale v tom, jak jinak skládá důrazy. Tři motivy se opakují skoro ve všech seriózních textech:

Česko jako součást „neliberálního bloku“

Zahraniční analytici mluví o možné „trojce“ Orbán–Fico–Babiš, která může blokovat některá rozhodnutí EU, brzdit klimatickou politiku, oslabovat podporu Ukrajině a tlačit na omezení nezávislých institucí. Často se připomíná volba Tomia Okamury předsedou sněmovny a jeho symbolické kroky (např. odstranění ukrajinské vlajky z parlamentu), vnímané jako signál posunu směrem k Maďarsku a Slovensku.

V české debatě se o tom samozřejmě také mluví, ale často v podobě krátkých zkratek („přibližujeme se k Orbánovi“). Zahraniční texty jdou dál – rozebírají konkrétní mechanismy, jak takové vlády ovlivňují EU zevnitř.

Neliberálním blokem se obvykle míní skupina zemí, kde vlády:

oslabují nezávislost soudů a dalších institucí,

tlačí na média a neziskové organizace,

zpochybňují práva menšin, lidskoprávní standardy apod.,

soustřeďují moc do rukou jednoho lídra / úzké skupiny,

ale formálně zachovávají volby a demokratické instituce.

Role občanské společnosti, médií a neziskovek

Balkan Insight i další média upozorňují, že nová vláda pravděpodobně zhorší podmínky pro neziskové organizace a veřejnoprávní média – podobně jako se to stalo v Maďarsku nebo částečně na Slovensku. Mluví se o možném omezování financování, o tlaku na úpravu rad veřejnoprávních médií, o útocích na „nezávislé NGO žijící z grantů“.

U nás se tenhle aspekt v hlavním proudu často ztrácí pod „většími“ tématy – inflace, ceny energií, daně. Zvenku je ale zřejmé, že právě instituce, které drží vládu pod kontrolou, jsou v ohnisku zájmu nové koalice.

Dlouhodobý obraz korupce a střetu zájmů

Zahraniční čtenář často vnímá Babiše prizmatem dlouhého příběhu: Čapí hnízdo, audity EU, obří holding, vlastní média, protesty statisíců lidí v roce 2019. Nové jmenování premiérem se do této linky prostě „připne“ jako další kapitola.

U nás se naopak často začíná od nuly: „vyhrál volby, dostane šanci vládnout“. Pohled zvenku připomíná, že tohle není nový politik, ale člověk s dlouhým, mezinárodně sledovaným spisem a ne zrovna průzračnou historií.

Čtěte také „Babišova vláda prý snižuje ceny energií“: co přesně zlevňuje, komu to prospěje – a kdo to ve skutečnosti zaplatí

Česko jako testovací případ pro evropské „páky“ na střet zájmů

Při hlubším pátrání se objevuje detail, o kterém se v české debatě mluví méně, ale v Bruselu je důležitý: Babišův střet zájmů byl jedním z impulsů k posílení nástrojů EU pro ochranu rozpočtu a právního státu.

Evropský parlament v roce 2021 výslovně vyzýval k využití mechanismu podmíněnosti, který umožňuje omezit čerpání peněz zemím, jež porušují základní pravidla právního státu nebo neřeší střety zájmů. V usnesení se mluví právě o případu českého premiéra.

V řadě analytických textů je proto Česko uváděno vedle Maďarska a Polska jako příklad, na kterém se testuje, zda EU dokáže reálně zasáhnout proti politikovi, který je zároveň velkým příjemcem dotací.

Jinými slovy: pro Brusel nejsme jen „další vláda, co má jiný názor na Green Deal“, ale případ, na němž se ukáže, jestli evropská pravidla střetu zájmů mají zuby, nebo jsou jen papírovým tygrem.

Jak nás čtou zahraniční média = aha, takhle vypadáme!

Nemusíte číst každodenně Financial Times, abyste si z cizího pohledu něco odnesli. Když si to celé shrneme, zahraniční média nám vysílají několik „aha“ signálů:

Nejde jen o to, kdo sedí ve Strakovce. Zvenku se na Česko dívají jako na zemi, která může posílit nebo oslabit evropskou jednotu vůči Rusku, ovlivnit budoucí pravidla pro dotace a nastavit tón vůči médiím a neziskovkám.

Babiš není „čistý list“. Jeho střet zájmů nebyl jen domácí kauzou – řešily ho nejvyšší instituce EU a mezinárodní watchdogové. Nové „řešení“ střetu zájmů je proto vnímáno s velkou mírou skepse, dokud ho neprověří nezávislé kontrolní orgány.

Koalice s SPD a Motoristy je signál, ne detail. Pro svět je důležité, že se do vlády dostávají strany s proruskou, anti-EU a proti-menšinovou rétorikou. To, co u nás někdy bývá prezentováno jako „normální součást politického spektra“, je venku často vnímané jako radikalismus na hraně.

Zároveň platí: žádné zahraniční médium za vás nerozhodne, koho volit nebo podporovat. Ale nabídne jiný úhel pohledu, který může být užitečný jako protiváha domácím bublinám – ať jsou pro- nebo proti-Babišovské.

Česko je vnímané jako země na rozcestí

Když si člověk odmyslí emoce a podívá se na titulky a komentáře zvenku, obraz je poměrně jasný: Česko je vnímané jako země na rozcestí. Ještě nedávno jsme byli za „normálního, spolehlivého“ člena EU, který drží jasný prozápadní kurz a patří mezi ty slušnější v oblasti právního státu. Teď nás seriózní média mnohem častěji staví do jedné věty s Maďarskem a Slovenskem – jako součást skupiny států, kde se sice pořád volí, ale současně sílí tendence omezovat nezávislé instituce, zpochybňovat média a brzdit společný evropský postup vůči Rusku nebo v klimatické politice.

Postava Andreje Babiše v jejich textech nefunguje jen jako „lídr vítězné strany“, ale jako symbol. Symbol propojení velkého byznysu a politiky, složitého a léta neřešeného střetu zájmů, který musela několikrát rozplétat Evropská komise i Evropský parlament. Jeho návrat k moci, tentokrát s krajní pravicí a protestním hnutím po boku, je popisován jako varovný signál – ne proto, že „všichni Babiše nesnášejí“, ale proto, že do čela jedné z bezpečných zemí EU se vrací politik, o němž už existuje tlustý mezinárodní spis a velmi smíšená zkušenost.

Zároveň se v těchto textech objevuje i druhý pól: respekt k části české společnosti, která protestuje, hlídá politiky, žaluje střety zájmů, brání nezávislá média. V očích světových novin nejsme jen země „Babišova typu“, ale také země, kde statisíce lidí vyšly do ulic a kde prezident – ať už s ním můžeme v lecčem nesouhlasit – umí říct „tady je hranice“. To všechno dohromady vytváří obraz Česka jako místa, kde se teď láme, jestli budeme patřit mezi sebevědomé liberální demokracie, nebo mezi státy, které formálně zůstávají v EU, ale uvnitř postupně mění pravidla hry.

Zrcadlo zvenčí není všemocné, ale je užitečné

Pohled zahraničních médií není objektivní pravda seslaná z nebe. I tam mají autoři své sympatie, politické preference, redakční linie. Přesto má smysl je číst – ne proto, abychom „poslechli Brusel“, ale abychom viděli sami sebe očima lidí, kteří nejsou uvnitř naší každodenní hádky.

Zvenku jsme dnes příběhem o tom, jak se po letech relativně stabilní, prozápadní politiky vrací k moci oligarcha s těžko řešitelným střetem zájmů, opírající se o krajní pravici a protestní hnutí, s prezidentem, který mu do poslední chvíle klade překážky. Jestli z toho bude spíš slovenský, maďarský, nebo úplně vlastní český scénář, to je pořád otevřená otázka – a rozhodne se hodně i tím, jak aktivní a informovaní budou sami občané.

Pokud má mít tahle situace pro běžného člověka nějaký „aha“ moment, možná je to tenhle: nejsme „malá země, co nikoho nezajímá“. To, co se děje v Praze, sledují v Bruselu, Washingtonu, Moskvě i Kyjevě – a podle toho si k nám nastavují vztah. A my si můžeme vybrat, jestli to budeme ignorovat, nebo si to přiznáme a vezmeme vážně.

Zdroje a kontext (výběr)
[1] 2025 Czech parliamentary election – shrnutí výsledků voleb a povolební situace.
[2] Reuters – články o pověření Babiše jednáním o vládě a o jeho jmenování premiérem.
[3] AP News – zpráva o jmenování Babiše premiérem a složení koalice.
[4] Euronews / Euractiv – texty o Babišově návratu k moci a dopadech na EU a Ukrajinu.
[5] The Guardian – „Trumpist“ Czech PM-elect refuses to sell business empire amid conflict-of-interest row.
[6] Foreign Policy Research Institute – „Czech Elections: Back to the Future as Andrej Babiš Sweeps to Victory“.
[7] OSW – „Parliamentary elections in the Czech Republic: Babiš on the verge of returning to power“.
[8] European Parliament – „Conflict of interest and misuse of EU funds: The case of Czech PM Babiš“ (tisková zpráva k auditu EK).
[9] Resolution a tiskové materiály frakcí EP a EPP ke střetu zájmů Babiše a ochraně rozpočtu EU.
[10] Transparency International a související analýzy ke střetu zájmů (Babiš jako příjemce dotací přes svěřenské fondy).
[11] Zahraniční zprávy o demonstracích 17. listopadu a o tlaku občanské společnosti („Czechia is not for sale“ apod.).
[12] Analýzy o SPD, Motoristech a dopadech na NGO a veřejnoprávní média (Balkan Insight, Politics Today aj.).
[13] České a zahraniční rozhlasové zdroje o přetrvávajících pochybnostech ohledně „vyřešení“ střetu zájmů.