Veřejné peníze pro začátečníky: jak číst rozpočet obce, kraje a státu

Rozpočet není nudná tabulka pro účetní. Je to plán, podle kterého stát, kraj nebo obec rozhodují o školách, silnicích, sociálních službách, nemocnicích, údržbě města, dotacích, investicích i dluhu. Kdo umí rozpočet číst, pozná politické priority lépe než z billboardu — a může se včas ptát, když něco nesedí.

Rozpočet není jen účetní tabulka, ale politický dokument, který ukazuje skutečné priority.

Občan má sledovat hlavně příjmy, provoz, investice, dluh, dotace, rozpočtová opatření a závěrečný účet.

Pokud najde nejasnou položku, má se ptát přesně, žádat dokumenty a využívat práva podle zákona o obcích a informačního zákona.

Rozpočet je politický dokument převlečený za tabulku

Veřejný rozpočet vypadá na první pohled odpudivě. Čísla, paragrafy, položky, třídy, kapitoly, schodek, přebytek, rozpočtové opatření, závěrečný účet. Člověk má chuť zavřít dokument po první stránce a říct si, že tohle je práce pro ekonoma.

Jenže právě v tom je past. Rozpočet není jen účetní dokument. Je to nejkonkrétnější politický text, jaký obec, kraj nebo stát každý rok vyrobí. V programech se slibuje. V projevech se vysvětluje. Na sociálních sítích se bojuje. Ale v rozpočtu se ukáže, na co skutečně jsou peníze.

Když obec tvrdí, že podporuje školy, musí být vidět, kolik peněz jde do škol. Když kraj říká, že opravuje silnice, musí být vidět investice a údržba. Když stát mluví o úsporách, musí být vidět nejen škrty v tiskové zprávě, ale také celkové výdaje, nové závazky, dluhová služba a schválené změny během roku.

Rozpočet je proto občanský rentgen. Neukáže všechno, ale ukáže dost na to, aby se člověk začal správně ptát.

Co je rozpočet obce, kraje a státu

Státní rozpočet je finanční plán státu na rozpočtový rok. Podle rozpočtových pravidel obsahuje očekávané příjmy, odhadované výdaje a financující položky. V praxi jde o zákon, který projednává vláda a Poslanecká sněmovna. Určuje, kolik stát očekává na příjmech a kolik plánuje vydat na ministerstva, důchody, obranu, školství, dopravu, sociální dávky, obsluhu dluhu a další oblasti.

Rozpočty obcí a krajů se řídí zákonem o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů. Tento zákon upravuje tvorbu, postavení, obsah a funkce rozpočtů obcí a krajů a pravidla jejich hospodaření. Rozpočet obce nebo kraje schvaluje zastupitelstvo. Právě tady se rozhoduje o místních školách, chodnících, silnicích, knihovnách, kulturních akcích, veřejném osvětlení, dotacích spolkům, opravách budov, sociálních službách nebo investicích.

Rozpočet má obvykle platnost na jeden rok. Není to ale kámen vytesaný do skály. Během roku se může měnit rozpočtovými opatřeními. Na konci roku se potom ukáže realita v závěrečném účtu: co bylo plánováno, co se opravdu vybralo, co se utratilo, co se nestihlo, co se přesunulo a jak hospodaření dopadlo.

Pro občana je důležité hlavně toto: rozpočet není jen technický papír. Je to dohoda o prioritách. A kdo platí daně, má právo vědět, za co se veřejné peníze utrácejí.

Z jakých peněz rozpočet žije

Veřejný rozpočet má několik základních zdrojů příjmů. První jsou daňové příjmy: daně, podíly na daních, poplatky. U obcí a krajů jsou klíčové sdílené daně, tedy část celostátně vybraných daní rozdělovaná podle pravidel rozpočtového určení daní.

Druhou skupinou jsou nedaňové příjmy. Sem patří například příjmy z nájmů, služeb, vstupného, úroků nebo z hospodaření s majetkem.

Třetí skupinou jsou kapitálové příjmy, typicky prodej majetku. Tady je třeba velká opatrnost. Když obec prodá pozemek, může mít jednorázově hezký příjem. Ale majetek už podruhé neprodá. Prodej majetku proto nesmí zakrýt špatné běžné hospodaření.

Čtvrtou skupinou jsou dotace a transfery. Mohou přijít od státu, kraje, Evropské unie nebo jiných veřejných zdrojů. Dotace ale nejsou „peníze zdarma“. Často mají podmínky, spoluúčast, termíny, administrativu a budoucí provozní náklady.

Pátým zdrojem může být dluh nebo použití úspor z minulých let. Ani dluh, ani úspory nejsou samy o sobě špatné. Záleží na tom, proč se používají. Půjčit si na rozumnou investici s dlouhodobým přínosem je něco jiného než půjčovat si na běžný provoz. Utratit rezervu za havarijní opravu je něco jiného než projíst ji bez plánu.

Výdaje: provoz, investice a povinné závazky

Na výdajové straně je první velké rozlišení mezi provozem a investicemi.

Provozní výdaje jsou každodenní chod: mzdy, energie, opravy, služby, údržba, nájmy, příspěvky organizacím, sociální služby, úklid, veřejné osvětlení, správa úřadu. Provoz je často méně atraktivní než slavnostní přestřižení pásky, ale bez něj se město nebo stát rozpadá pomalu a jistě.

Investice jsou výdaje na majetek a dlouhodobé projekty: stavby, rekonstrukce, školy, silnice, techniku, infrastrukturu. Investice vypadají politicky dobře, ale je nutné se ptát i na budoucí provoz. Nová budova není jen cena stavby. Je to také vytápění, údržba, personál, pojištění, opravy a životnost.

Pak jsou tu povinné a nepovinné výdaje. Některé výdaje obec, kraj nebo stát platit musí. Jiné jsou politickou volbou. Právě u volitelných výdajů se nejlépe poznají priority: komu se přidá, komu se ubere, co se odloží, co se dotuje, co se označí za „strategické“.

Když chcete rozpočet číst rozumně, neptejte se jen: „Kolik se utratí?“ Ptejte se: „Za co, proč, komu, jak dlouho a co se kvůli tomu neudělá?“

Schodek, přebytek a dluh: tři slova, která se často pletou

Schodek znamená, že výdaje v daném roce převyšují příjmy. Přebytek znamená, že příjmy převyšují výdaje. Dluh je nahromaděný závazek z minulosti, nikoli jen letošní výsledek.

Schodek nemusí být automaticky katastrofa. Pokud vznikne kvůli velké investici, kterou má obec dlouhodobě připravenou, financovatelnou a užitečnou, může být obhajitelný. Přebytek nemusí být automaticky úspěch. Pokud vznikne proto, že obec roky neinvestuje, neopravuje majetek a jen odkládá problémy, může jít o účetně hezké číslo a prakticky špatnou správu.

U státu je situace tvrdší, protože dlouhodobé schodky zvyšují dluh a budoucí náklady na jeho obsluhu. Český zákon o pravidlech rozpočtové odpovědnosti nastavuje pravidla pro hospodaření veřejných institucí a roli Národní rozpočtové rady [8]. U obcí a krajů je třeba sledovat zejména zadlužení, splátky, úroky a schopnost financovat běžný provoz bez nouzových triků.

Jednoduchá občanská otázka zní: Je schodek výsledkem promyšlené investice, nebo znakem toho, že běžný provoz nevychází?

Rozpočtové opatření: tichá změna, která může být důležitější než původní rozpočet

Rozpočet se během roku mění. Přijdou nové dotace, změní se ceny, objeví se havárie, něco se nestihne, něco se zdraží, něco se přesune. K tomu slouží rozpočtová opatření.

Právě rozpočtová opatření jsou pro občana často důležitější než slavnostně schválený rozpočet v prosinci. Původní rozpočet může vypadat klidně. Během roku se ale mohou přesouvat miliony, přidávat peníze na projekt, který původně vypadal levně, nebo se mohou potichu škrtat věci, o kterých se veřejně mluvilo jako o prioritách.

Rozpočtové opatření samo o sobě není podezřelé. Podezřelé je, když není srozumitelně vysvětlené. Když se peníze přesouvají z neurčitých položek na neurčité položky. Když se opakovaně navyšuje cena téhož projektu. Když se investice každý rok odkládá, ale vedení dál tvrdí, že „se na ní pracuje“.

U rozpočtových opatření se ptejte: O kolik se mění původní plán? Proč? Kdo to schvaluje? Z čeho se peníze berou? Co se kvůli tomu neudělá?

Závěrečný účet: chvíle pravdy

Návrh rozpočtu je plán. Schválený rozpočet je politický závazek. Upravený rozpočet ukazuje změny během roku. Ale závěrečný účet ukazuje skutečnost.

Závěrečný účet je pro občana jeden z nejdůležitějších dokumentů. Ukazuje, jak obec nebo kraj hospodařily, jak dopadly příjmy a výdaje, jaké byly výsledky příspěvkových organizací, jak se plnily investice, jak dopadlo přezkoumání hospodaření a zda se objevily chyby.

Návrh závěrečného účtu se podle pravidel územních rozpočtů zveřejňuje před projednáním tak, aby se k němu mohli občané vyjádřit. Ministerstvo financí zároveň výslovně řešilo právo občanů nahlížet do rozpočtu obce a do rozepsaného rozpočtu; zdůraznilo, že občané nemají zůstat jen u obecného souhrnu, pokud mají zákonné právo nahlížet do podrobnějších podkladů.

Závěrečný účet je místo, kde se pozná rozdíl mezi řečmi a realitou. Pokud obec celý rok mluvila o investicích, ale investiční výdaje zůstaly nevyčerpané, je namístě otázka proč. Pokud se opakovaně převádějí velké částky do dalších let, nejde jen o účetní detail. Může to znamenat, že obec neumí připravovat projekty, soutěžit zakázky nebo realisticky plánovat.

Jak má vypadat přehledný rozpočet

Zákonný rozpočet může být formálně správný, a přesto pro běžného občana prakticky nečitelný. Přehledný rozpočet by měl splňovat víc než jen minimum.

Měl by ukazovat alespoň schválený rozpočet minulého roku, upravený rozpočet, skutečné plnění, návrh nového rozpočtu a komentář k významným změnám. Měl by oddělovat běžné a kapitálové výdaje. Měl by srozumitelně popsat největší investice, jejich celkové náklady, zdroje financování, termíny a budoucí provozní dopady.

Měl by obsahovat přehled dotací, příspěvků, příspěvkových organizací, městských nebo krajských firem, úvěrů, splátek a rezerv. U velkých projektů by měl ukázat nejen letošní výdaj, ale celkové náklady projektu.

Rozpočtová skladba podle vyhlášky třídí příjmy, výdaje a financující položky do závazných jednotek třídění. To je nezbytné pro účetní a srovnávací pořádek. Občan ale potřebuje ještě druhou vrstvu: lidské vysvětlení.

Dobrá samospráva by proto měla mít nejen formální rozpočet, ale i „rozpočet pro lidi“: krátký komentář, přehled největších změn, grafy bez triků, seznam investic, přehled dluhu a jasné vysvětlení, co se mění proti minulému roku.

Kde rozpočet hledat

Základní dokumenty najdete na webu obce, kraje nebo ministerstva. U obce a kraje hledejte sekce jako „Rozpočet“, „Hospodaření“, „Úřední deska“, „Závěrečný účet“, „Rozpočtová opatření“ nebo „Dokumenty zastupitelstva“.

Velmi užitečný je také Monitor státní pokladny Ministerstva financí. Ministerstvo financí uvádí, že portál MONITOR veřejnosti umožňuje volný přístup k rozpočtovým a účetním informacím ze všech úrovní státní správy a samosprávy; data pocházejí ze systému státní pokladny a účetních informačních systémů a jsou pravidelně aktualizována.

Jinými slovy: když obec na svém webu rozpočet schová do nepřehledného PDF, pořád můžete zkusit Monitor. Není to náhrada za místní vysvětlení, ale je to silný nástroj pro srovnání.

Vedle toho se vyplatí hledat smlouvy v registru smluv, zakázky ve věstníku veřejných zakázek a konkrétní dodavatele v nástrojích jako Hlídač státu. Zákon o registru smluv upravuje zveřejňování vybraných smluv veřejných institucí a Hlídač státu nad těmito daty nabízí vyhledávání a analýzy smluv, zakázek, dotací a vazeb.

Občanský návod: jak číst rozpočet za 20 minut

Nejdřív se podívejte na celkový objem příjmů a výdajů. Roste rozpočet? Klesá? Je vyrovnaný, přebytkový, nebo schodkový? Pokud je schodkový, z čeho se schodek kryje — z úspor, úvěru, nebo z prodeje majetku?

Pak oddělte provoz od investic. Kolik jde na běžný chod a kolik na dlouhodobý majetek? Jestli investice prudce rostou, zjistěte, zda jde o skutečné nové projekty, nebo jen o přesunuté nedokončené akce z minulých let.

Třetí krok: najděte největší položky. V malém rozpočtu často stačí pět největších výdajů. U města nebo kraje sledujte hlavní oblasti: doprava, školství, sociální služby, zdravotnictví, kultura, sport, správa, investice, dotace.

Čtvrtý krok: porovnejte plán se skutečností. Rozpočet sám o sobě neříká, zda obec umí hospodařit. To poznáte až při porovnání s výsledkem. Pokud se některé investice plánují každý rok a nikdy se nepostaví, je to signál.

Pátý krok: sledujte dotace. Dotace může být dobrá zpráva, ale ptejte se na spoluúčast, podmínky, udržitelnost a provozní náklady. Někdy dotace přivede obec k projektu, který by si jinak nevybrala.

Šestý krok: hledejte dluh a závazky. Jak velké jsou splátky? Jaké jsou úroky? Kdy dluh končí? Má obec rezervu? Má skryté závazky přes městské firmy nebo příspěvkové organizace?

Sedmý krok: ptejte se na položky, které jsou velké, nové, neurčité, opakovaně navyšované nebo špatně vysvětlené.

Čtěte také Jak si ověřit výrok politika: návod, který šetří nervy, peníze i demokracii

Podezřelá položka? Nejdřív se ptejte přesně

Když v rozpočtu najdete podivnou položku, první reakce nemusí být veřejný výbuch. Někdy je vysvětlení jednoduché. Položka může být účetní přesun, zákonná povinnost, předfinancování dotace nebo technická změna rozpočtové skladby.

Ale pokud vysvětlení chybí, máte právo se ptát.

Nejlepší otázky jsou konkrétní:

„Co přesně obsahuje položka externí služby ve výši X Kč?“

„Proč se cena projektu zvýšila proti schválenému rozpočtu?“

„Kdo je příjemcem dotace a podle jakých pravidel byla přidělena?“

„Jaké budou roční provozní náklady nové investice?“

„Které projekty se kvůli této změně odkládají?“

„Je k této položce smlouva v registru smluv?“

„Proč nebyla položka uvedena v původním rozpočtu?“

Občan obce má podle zákona o obcích právo vyjadřovat se k návrhu rozpočtu a závěrečnému účtu, nahlížet do rozpočtu, usnesení a zápisů a podávat návrhy, připomínky a podněty. Pokud odpověď nepřijde nebo je vyhýbavá, můžete podat žádost podle zákona o svobodném přístupu k informacím.

Největší chyba je ptát se obecně: „Proč zase rozhazujete?“ Na to se dá odpovědět obecnou frází. Přesná otázka nutí k přesné odpovědi.

Kdy je problém vážnější

Jedna nejasná položka nemusí znamenat kauzu. Vážnější signály jsou opakované.

Pozor na projekty, které se každý rok zdražují bez jasného vysvětlení. Na dotace přidělované stále stejným subjektům bez čitelných pravidel. Na investice, u nichž se ukazuje jen letošní splátka, ale ne celková cena. Na provozní výdaje maskované jako investice. Na prodeje majetku, které jednorázově vylepšují rozpočet. Na městské firmy, které hospodaří s veřejným majetkem, ale veřejnost o nich ví málo. Na rozpočtová opatření schvalovaná narychlo a bez srozumitelného komentáře.

Když se objeví vážné podezření, má smysl postupovat věcně: vyžádat podklady, vystoupit na zastupitelstvu, obrátit se na finanční nebo kontrolní výbor, oslovit zastupitele napříč politickým spektrem, požádat o vyjádření úřad, případně upozornit média. U zakázek může být relevantní ÚOHS, u podezření na trestnou činnost policie. Ale trestní oznámení by nemělo nahrazovat základní ověření dokumentů.

Veřejná kontrola má být tvrdá, ale ne hysterická. Hysterie pomáhá těm, kdo chtějí občany vykreslit jako potížisty. Dokumenty jim berou výmluvy.

Tři české zkušenosti: když veřejné peníze začali hlídat lidé

První silný příklad je Praha 7 a spor o novou radnici. Obyvatelé městské části v místním referendu odmítli údajně předražený plán nové radnice a požadovali omezení nákladů. Nejvyšší správní soud v roce 2012 vyhlásil místní referendum k otázkám, které se týkaly mimo jiné celkových nákladů na pořízení sídla úřadu městské části. Média následně popsala, že obyvatelé v referendu dali červenou předražené radnici a chtěli limit 500 milionů Kč. Lekce je jasná: pokud lidé dokážou z veřejných čísel udělat srozumitelnou otázku, může se i velká investice vrátit k politické kontrole.

Druhým příkladem je Rekonstrukce státu a registr smluv. Nešlo o jednu obecní položku, ale o systémovou změnu. Občanské a expertní organizace dlouhodobě prosazovaly otevřenější stát, kontrolu veřejných peněz a zveřejňování smluv. Výsledkem byl mimo jiné zákon o registru smluv, který vytvořil povinnost zveřejňovat vybrané smlouvy veřejných institucí. Dnes je registr smluv běžný nástroj novinářů, občanů, firem i zastupitelů. Lekce: občanská kontrola nemusí jen hasit jednotlivé kauzy; může prosadit pravidla, která pak hlídají peníze každý den.

Třetím příkladem je participativní rozpočet Brna „Dáme na vás“. Město v něm vyčleňuje část peněz na projekty, které navrhují a vybírají obyvatelé. Brněnský web projektu uvádí, že lidé mohou rozhodnout, co bude pořízeno za část rozpočtu města. Podle města přineslo devět let projektu téměř 1 200 návrhů, přes 142 tisíc hlasujících, 65 dokončených realizací a další projekty v běhu. Lekce: občané nemusejí rozpočet jen kritizovat. Mohou také přímo navrhovat, porovnávat a rozhodovat o konkrétních zlepšeních.

Tyto tři příklady nejsou stejné. Praha 7 je případ občanského odporu proti nákladné investici. Registr smluv je systémová protikorupční pojistka. Brno je participace na části rozpočtu. Dohromady ale ukazují jednu věc: veřejné peníze se zlepšují, když u nich veřejnost není jen publikum.

Otázky do pranice

Jak srozumitelně mají obce a kraje vysvětlovat rozpočet běžným občanům?

Kde končí běžná rozpočtová změna a začíná politicky významné přepsání priorit?

Mají samosprávy povinně zveřejňovat občanskou verzi rozpočtu?

Jak lépe ukazovat budoucí provozní náklady investic?

Jak dostat rozpočtovou gramotnost do škol a občanského vzdělávání?

Tři evropské zkušenosti: když lidé spolurozhodují o penězích

Lisabon je často uváděn jako první evropská metropole, která zavedla participativní rozpočet na celoměstské úrovni. Odborná analýza popisuje, že od roku 2008 umožnil obyvatelům navrhovat a řadit projekty, které mají být zahrnuty do vyčleněné části městského rozpočtu. Pozdější zelená varianta participativního rozpočtu v Lisabonu se zaměřila na udržitelnost a klimatická opatření, přičemž občané mohli podávat návrhy a hlasovat o projektech začleněných do plánu aktivit a rozpočtu města. Lekce: rozpočet může být nástroj, jak proměnit obecné téma — třeba klima — v konkrétní projekty v ulicích.

Paříž patří k největším participativním rozpočtům v Evropě. Otevřená vládní partnerství uváděla, že v roce 2017 bylo na projekty navržené občany vyčleněno přes 100 milionů EUR, přibližně 5 % městského rozpočtu, a část peněz byla určena pro pracující a znevýhodněné čtvrti. Rada Evropy popisuje pařížský participativní rozpočet jako proces, který má zapojit obyvatele do navrhování a rozhodování o veřejných projektech i mimo samotné volební období. Lekce: pokud má participace významný objem peněz, nejde o hru pro image, ale o reálný zásah do investičních priorit.

Madrid spustil platformu Decide Madrid, která umožňuje obyvatelům podávat návrhy, diskutovat, hlasovat a zapojovat se do participativního rozpočtu. OECD ji popisuje jako digitální platformu pro veřejnou participaci na rozhodování města. Analýza nástroje CONSUL uvádí, že mezi lety 2015 a 2018 se počet účastníků participativních procesů zvýšil z 45 tisíc na více než 90 tisíc a rozpočet vyčleněný na participativní rozpočtování vzrostl z 30 milionů EUR na 100 milionů EUR. Lekce: digitální nástroje mohou zapojení rozšířit, ale musí být doplněny jasnými pravidly, zpětnou vazbou a realizací vítězných návrhů.

Evropské příklady ukazují i rizika. Participativní rozpočet může být skvělý nástroj, ale také marketingová ozdoba, pokud občané rozhodují jen o drobných částkách, projekty se nerealizují nebo není jasné, proč některé návrhy neprošly. Smysl má pouze tehdy, když veřejnost dostane srozumitelná pravidla, skutečné peníze, férové hlasování a dohledatelný výsledek.

Co říkají studie a mezinárodní doporučení

Mezinárodní organizace se shodují v jednom: rozpočet má být nejen zveřejněný, ale srozumitelný a kontrolovatelný.

OECD ve svém nástroji pro rozpočtovou transparentnost zdůrazňuje, že otevření rozpočtů a veřejného finančního řízení spolu s prostorem pro přímé zapojení občanů může snižovat korupci a plýtvání a zvyšovat šanci, že daně budou použity na kvalitní veřejné služby a skutečné zlepšení života.

International Budget Partnership hodnotí státy podle transparentnosti, veřejné participace a dohledu. Česká republika měla v Open Budget Survey 2023 skóre transparentnosti 62 ze 100 a skóre veřejné participace 24 ze 100. To je důležitý rozdíl: Česko na tom není špatně v dostupnosti rozpočtových informací, ale slabší je v tom, jak smysluplně se občané mohou účastnit rozpočtového procesu.

Světová banka shrnuje, že rostoucí empirické důkazy spojují vyšší rozpočtovou transparentnost s lepším vládnutím, pozitivnějšími rozvojovými výsledky, lepšími socioekonomickými ukazateli, fiskální rovnováhou, nižším dluhem a deficity i lepším hodnocením na finančních trzích.

Pro instituce z toho plyne jasné doporučení: nestačí zveřejnit PDF. Je třeba zveřejnit data, vysvětlit změny, ukázat srovnání, umožnit připomínky a dát veřejnosti odpověď, co se s nimi stalo.

Pro občany z toho plyne také jasné doporučení: nestačí nadávat na „rozkrádání“. Je třeba číst dokumenty, ptát se přesně, srovnávat plán a realitu, používat zákonná práva a spojovat se s lidmi, kteří umí čísla přeložit do srozumitelné řeči.

Čtěte také Jak poznat manipulaci: deset triků, které se opakují v politice, reklamě i médiích

Deset kontrolních otázek nad každým rozpočtem

Když otevřete rozpočet obce, kraje nebo státu, nemusíte hned rozumět všem položkám. Začněte těmito otázkami:

Kolik peněz se plánuje vybrat a kolik utratit?
Základní bilance řekne, zda rozpočet počítá s přebytkem, schodkem nebo vyrovnaným výsledkem.

Je schodek krytý úsporami, úvěrem, nebo prodejem majetku?
Každý zdroj má jiný dopad.

Kolik jde na provoz a kolik na investice?
Samotný růst výdajů neříká, zda obec buduje, nebo jen dráž provozuje.

Jaké jsou největší nové položky?
Nové velké výdaje jsou nejdůležitější místo pro otázky.

Které položky nejvíc rostou proti minulému roku?
Růst může být oprávněný, ale má být vysvětlený.

Které investice se opakovaně odkládají?
To ukazuje kvalitu plánování.

Jaké dotace rozpočet předpokládá?
Ptejte se na spoluúčast, podmínky a budoucí provoz.

Jaký je dluh, splátky a rezerva?
Rozpočet bez rezervy je křehký.

Co není v rozpočtu vidět přímo?
Městské firmy, příspěvkové organizace, dlouhodobé smlouvy, budoucí závazky.

Je dokument srozumitelný běžnému člověku?
Pokud ne, problém není ve vás. Veřejné peníze mají být vysvětlené veřejnosti.

Závěr: kdo umí číst rozpočet, vidí za politické slogany

Rozpočet není jen o tom, jestli je někdo „pro lidi“, „odpovědný“, „rozvojový“ nebo „úsporný“. Tato slova jsou levná. Rozpočet ukazuje, kolik peněz kam skutečně míří, co se odsouvá, co se zadlužuje, co se dotuje a co se jen slibuje.

Občan nemusí být účetní. Nemusí znát všechny paragrafy a položky. Stačí mu základní návyk: hledat příjmy, výdaje, investice, provoz, dluh, dotace, změny během roku a skutečný výsledek v závěrečném účtu. A když něco nedává smysl, ptát se písemně, přesně a s odkazem na dokument.

Veřejné peníze nejsou peníze „města“, „kraje“ nebo „státu“ v abstraktním smyslu. Jsou to peníze lidí, firem a budoucích daňových poplatníků. Politici a úředníci je spravují jen dočasně. Proto má občan právo vědět, kam jdou.

Nejlepší rozpočtová otázka zní prostě: Co za ty peníze skutečně dostaneme — a kdo to ověří?

Zdroje a kontext
[1] Zákon č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech, část ke státnímu rozpočtu.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2000-218
[2] Zákon č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2000-250
[3] Vyhláška č. 412/2021 Sb., o rozpočtové skladbě.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2021-412
[4] Ministerstvo financí ČR: MONITOR státní pokladny, informace o portálu a datech.
https://mf.gov.cz/cs/ministerstvo/informacni-systemy/iissp–monitor
[5] Zákon č. 128/2000 Sb., o obcích, práva občana obce.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2000-128
[6] Zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/1999-106
[7] Zákon č. 340/2015 Sb., o registru smluv.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2015-340
[8] Zákon č. 23/2017 Sb., o pravidlech rozpočtové odpovědnosti.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2017-23
[9] Ministerstvo financí ČR: Nahlížení občanů do rozpočtu obce, 5. června 2024.
https://mf.gov.cz/cs/rozpoctova-politika/uzemni-rozpocty/legislativa-a-metodicka-podpora-uzemnich-rozpoctu/2024/nahlizeni-obcanu-do-rozpoctu-obce-55987
[10] OECD: Budget Transparency Toolkit.
https://www.oecd.org/en/publications/2017/10/oecd-budget-transparency-toolkit_g1g82a3c.html
[11] International Budget Partnership: Open Budget Survey 2023, Czech Republic.
https://www.internationalbudget.org/open-budget-survey/country-results/2023/czech-republic
[12] World Bank: Mainstreaming Citizen Engagement in Public Financial Management for Better Results.
https://documents1.worldbank.org/curated/en/846611594330943825/txt/Mainstreaming-Citizen-Engagement-in-Public-Financial-Management-for-Better-Results.txt
[13] Transparency International ČR: Průvodce komunálními rozpočty.
https://www.transparency.cz/wp-content/uploads/kr_pruvodce2008.pdf
[14] Nejvyšší správní soud: rozsudek k místnímu referendu v Praze 7, 2012.
https://www.nssoud.cz/files/SOUDNI_VYKON/2012/0002_0Ars_120_20121031053316_prevedeno.pdf
[15] iDNES.cz: Nechceme předraženou radnici, rozhodli obyvatelé Prahy 7, 2013.
https://www.idnes.cz/praha/zpravy/referendum-praha-7-radnice.A130113_055624_praha-zpravy_wlk
[16] Frank Bold: Rekonstrukce státu naplnila svou misi a končí, přehled prosazených protikorupčních zákonů.
https://frankbold.org/pro-media/tiskova-zprava/rekonstrukce-statu-naplnila-svou-misi-a-konci-pomohla-prosadit-25-zakonu-proti-korupci-i-pro-vetsi-otev
[17] Hlídač státu: nástroj pro kontrolu smluv, zakázek, dotací a veřejných peněz.
https://www.hlidacstatu.cz/
[18] Brno: Participativní rozpočet Dáme na vás.
https://damenavas.cz/
[19] Brno: přehled výsledků a realizací participativního rozpočtu Dáme na vás.
https://cosedeje.brno.cz/w/letosni-rocnik-participativniho-rozpoctu-zna-viteze-hlasovani-bylo-vyrovnane-do-poslednich-chvil
[20] Allegretti, G.: The Lisbon Participatory Budget: results and perspectives on an experience in slow but continuous transformation.
https://journals.openedition.org/factsreports/3363
[21] Centre for Public Impact: Green Participatory Budgeting, Lisbon, Portugal.
https://centreforpublicimpact.org/public-impact-fundamentals/green-participatory-budgeting-lisbon-portugal/
[22] Open Government Partnership: Paris Participatory Budget.
https://www.opengovpartnership.org/members/paris-france/commitments/PAR0001/
[23] Council of Europe: City of Paris Participatory Budget.
https://www.coe.int/en/web/interculturalcities/-/participatory-budget
[24] OECD OPSI: Decide Madrid.
https://oecd-opsi.org/innovations/decide-madrid/
[25] CONSUL Democracy: Madrid use case.