Liebiegové: jméno, které z Liberce udělalo průmyslové město

Jméno Liebieg patří k největším značkám libereckých dějin. Neoznačuje jen jednu továrnickou rodinu, ale celý systém: textilní výrobu, obchod, politický vliv, zaměstnanecké bydlení, architekturu, umělecké sbírky i proměnu Liberce z provinčního města v průmyslové centrum severních Čech.

Hlavní postavou příběhu je Johann Liebieg starší — česky někdy Jan Liebieg starší — který přišel do Liberce roku 1818 jako mladý soukenický tovaryš a vybudoval podnik, z něhož vyrostla firma Johann Liebieg & Co. Později na něj navázali synové, vnuci a další příbuzní. Teprve dohromady tvoří to, čemu se dá říkat „liberecký fenomén Liebieg“.

Nejprve pořádek ve jménech: Liebieg, ne „nějaký Liebig“

V češtině se někdy objeví podoba Liebig, ale pro libereckou průmyslnickou dynastii se dnes v regionálních, turistických i památkových zdrojích běžně používá podoba Liebieg. Jde o rodinu německy mluvících textilních průmyslníků spojených s Libercem, tehdejším Reichenbergem.

Za začátek legendy lze označit Johanna Liebiega staršího. Narodil se roku 1802 v Broumově a do Liberce přišel roku 1818. V roce 1822 založil s bratrem Franzem obchodní firmu Gebrüder Liebieg a roku 1828 získali přádelnu a barvírnu u Harcovského potoka. Po odchodu bratra Franze z firmy roku 1831 se hlavní hybnou silou stal Johann.

Jeho kariéra připomíná učebnicový příběh průmyslové revoluce: vyučený člověk z oboru, obchodní talent, odvaha riskovat, sledování módy, cesty do zahraničí, zavádění technologií a postupná proměna z obchodníka v továrníka evropského formátu.

Mapa nejdůležitějších osob rodu

Johann Liebieg starší / Johann Freiherr von Liebieg (1802–1870)

Zakladatel hlavní linie. Vybudoval textilní impérium v Liberci a dalších místech severních Čech. Cestoval do Francie a Británie, sledoval tamní textilní podniky, rozšiřoval výrobu o specializované vlněné látky, merino, mohér, později bavlnářské provozy a další odvětví. Roku 1868 získal baronský titul [3]. Jeho význam spočívá v tom, že z Liberce neudělal jen místo výroby, ale centrum kapitálu, technologií a podnikatelského řízení.

Franz Liebieg (1799–1878)

Starší bratr Johanna. Stál u počátků společného obchodu, ale roku 1831 z hlavní firmy odešel kvůli zdravotním důvodům. Později založil vlastní podnik ve Vesci. Jeho větev nebyla tak dominantní jako Johannova, ale i ona patří do textilní mapy Liberce.

Johann Liebieg mladší (1836–1917)

Syn zakladatele. Patřil k druhé generaci, která přebírala řízení rozrostlého podniku. V mladém věku se zapojil do vedení firmy a později působil i ve vídeňském obchodním a finančním zázemí rodiny. Pro Liberec je důležitý také jako stavebník dnešního Liebiegova paláce, tedy vily u zámku v ulici U Tiskárny [8], [10].

Heinrich Liebieg (1839–1904)

Syn zakladatele, mecenáš, sběratel umění a jeden z lidí, kteří dali Liberci kulturní kapitál. Nashromáždil významnou sbírku více než 200 uměleckých děl, jejíž část tvoří základ sbírek dnešní Oblastní galerie. Severočeskému muzeu se díky jeho odkazu dostaly také rozsáhlé sbírky uměleckého řemesla, včetně zbroje a zbraní [3]. Financoval také Libereckou výšinu.

Theodor Liebieg mladší (1872–1939)

Vnuk zakladatele. Průmyslník, technický nadšenec a průkopník automobilismu. Roku 1893 si pořídil automobil Benz Viktoria a bývá uváděn jako první automobilista v Čechách a třetí v Rakousku-Uhersku. O rok později podnikl dálkovou jízdu z Liberce do Gondorfu, dlouhou přes 900 kilometrů. V Liberci po něm zůstává zejména vila známá jako Liebiegův zámeček.

Marie Liebiegová (1835–1914)

Dcera zakladatele. V přehledech rodu bývá méně viditelná než mužští průmyslníci, ale v liberecké stopě je důležitá. Podílela se na sociálním zázemí pro děti zaměstnankyň a na vzniku staveb spojených s Liebiegovým městečkem a kostelem sv. Vincence z Pauly.

Z čeho Liebiegové zbohatli

Základ byl prostý: textil. Jenže samotné slovo textil nestačí. Liebiegové zbohatli na kombinaci několika věcí.

První byla správná doba a správné místo. Textilní průmysl byl jedním z motorů první průmyslové revoluce a Liberecko mělo tradici soukenictví, domácí výroby, obchodních kontaktů i dostatek pracovní síly. Odborná studie k vlněnému průmyslu severních Čech uvádí, že Brno a Liberec patřily k hlavním centrům výroby vlněných látek v českých zemích a že liberecký region se ve druhé polovině 19. století rozvíjel mimořádně rychle.

Druhá byla vertikální integrace. Liebiegové nechtěli jen prodávat cizí zboží. Postupně ovládali barvení, úpravu, tkaní, předení, obchod i export. Studie Simony Noskové připomíná, že liberecký závod se postupně rozšířil o barvírnu, tiskárnu, ruční tkalcovnu a roku 1866 i mechanickou tkalcovnu; díky tomu získal podnik všechny potřebné výrobní procesy a stal se soběstačným.

Třetí byla citlivost na módu a trh. Zdroje uvádějí, že Johann Liebieg sledoval trendy, vydělával na nových typech látek, florentském hedvábí, hedvábných ponožkách a později na látkách v „barvách duhy“, inspirovaných anglickými vzorníky. Důležité je i to, že si musel chránit značku, aby jiní nevydávali své zboží za jeho.

Čtvrtá byla technologická modernizace. Liebiegové nečekali, až je konkurence předběhne. Zajímavým technickým detailem jsou tovární plynárny. Studie z ČVUT uvádí, že Liebiegovy továrny v Liberci, Svárově a Železném Brodě měly vlastní plynárny určené především k osvětlení výroby; liberecká měla být pravděpodobně nejstarší plynárnou v českých zemích.

Pátá byla diverzifikace. Johann Liebieg nezůstal jen u látek. Zdroje uvádějí továrny a provozy v oblasti bavlny, vlny, lomů, vápenek, pivovaru, mlýna, pekárny i dalších podniků. To je důležité: rodinný majetek nestál na jediném produktu.

A šestá byla politická a společenská pozice. Johann Liebieg byl spojen s obchodní komorou, městským zastupitelstvem, zemským sněmem i říšskou radou. V 19. století nešlo podnikat odděleně od politiky, infrastruktury, úvěrů, cel a veřejné prestiže. Liebiegové rozuměli tomu, že továrna potřebuje nejen stroje, ale také vliv.

Byla v tom víc genialita, nebo vykořisťování?

Odpověď je nepohodlná: obojí, ale ne ve stejné větě jako jednoduchý soud.

Liebiegové byli mimořádně schopní podnikatelé. Johann starší spojil odbornou znalost textilu, obchodní instinkt, odvahu investovat, zahraniční inspiraci, technologickou modernizaci, rodinné řízení a schopnost vytvářet značku. To se nedá odbýt tvrzením, že „jen využili dělníky“.

Zároveň ale jejich úspěch vznikal v době, kdy byla pracovní síla levná, sociální práva slabá a závislost dělníků na zaměstnavateli obrovská. Když továrník poskytoval práci, bydlení, nemocenskou pokladnu, školku nebo levné zázemí, nebyla to jen dobročinnost. Byl to také systém loajality a kontroly. Kdo přišel o práci, mohl přijít i o bydlení a výhody spojené s podnikem. Jedna z akademických prací tento model označuje za patriarchální vztah: továrník se stylizuje do role „tatíčka“, ale zaměstnanec je na něm existenčně závislý.

To je důležité pro dnešního čtenáře. Liebiegové nebyli svatí sociální reformátoři ani karikovaní vykořisťovatelé. Byli to průmyslníci své doby. Uměli vydělávat, tvrdě řídit, investovat i budovat. Jejich sociální projekty zlepšovaly životní podmínky části zaměstnanců, ale současně upevňovaly moc firmy nad člověkem.

Jak by vypadal Liberec bez Liebiegů?

Liberec by pravděpodobně průmyslovým městem byl i bez nich. Region měl textilní tradici, soukenictví, obchodní polohu, německy mluvící podnikatelské prostředí, další továrnické rodiny a širší dynamiku průmyslové revoluce.

Ale bez Liebiegů by Liberec nejspíš nebyl tak velký symbol textilního průmyslu. Chyběl by mu jeden silný kapitálový motor, který dokázal spojit výrobu, export, bankovní a obchodní zázemí, politiku, techniku, bydlení a reprezentativní architekturu. Město by se možná rozvíjelo roztříštěněji: více menších podniků, méně jednoznačná značka, slabší mecenášská stopa, méně výrazný urbanistický otisk.

Bez Liebiegů by pravděpodobně nevzniklo Liebiegovo městečko v podobě, jakou dnes známe. Nebyl by dnešní Palác Liebieg, Theodorův zámeček, Heinrichova umělecká stopa, Liberecká výšina v této podobě ani tak silný turistický příběh „města textilních baronů“.

Nejstručněji: Liberec by zůstal průmyslový. Ale bez Liebiegů by měl menší velkopodnikatelskou legendu, slabší aristokratický lesk a jinou paměť.

Památky po Liebiegových: co stojí za vidění

Palác Liebieg, U Tiskárny 81/1, Liberec

Novorenesanční vila Johanna Liebiega mladšího vznikla v letech 1871–1872. Dlouho sloužila Oblastní galerii, po rekonstrukci se otevřela jako komunitní centrum. Rekonstrukce stála téměř čtvrt miliardy korun, z toho přes 210 milionů korun šlo z evropských fondů. Dnes je to jeden z nejlepších příkladů, jak může průmyslnická památka znovu sloužit městu.

Liebiegovo městečko, Perštýn / Pod Branou / Příbramské náměstí

Zaměstnanecké sídliště firmy Johann Liebieg & Co. vznikalo od druhé poloviny 19. století do 20. let 20. století. NPÚ ho popisuje jako hodnotný příklad plánované tovární výstavby vycházející z principů zahradních měst. Není to jen „hezká čtvrť“; je to kamenný důkaz, jak firma dokázala organizovat nejen práci, ale i bydlení a každodenní život zaměstnanců.

Vila Theodora Liebiega mladšího, Liebiegův zámeček, Jablonecká ulice

Areál vznikal mezi lety 1897–1912. Vychází z podoby šlechtického sídla, má romantizující charakter a patří k nejvýraznějším libereckým vilám. Zajímavostí je i automobilové zázemí: prameny k turistickému okruhu upozorňují na unikátní autodům z let 1904–1906 s benzinovou věží.

Lesní vila Heinricha Liebiega, Wolkerova 258, Starý Harcov

Letní či lesní sídlo Heinricha Liebiega vznikalo na počátku 20. století. Později se proměnilo v sanatorium a zůstává jednou z méně známých, ale pozoruhodných stop rodiny v krajině nad Libercem.

Liberecká výšina

Romantická stavba s rozhlednou vznikla v letech 1900–1901 na náklady Heinricha Liebiega. Architektonicky odkazuje k norimberskému hradu a je dokladem toho, jak Liebiegové vytvářeli nejen továrny, ale i krajinné dominanty a místa výletní kultury.

Hrobka rodiny Liebiegů

Rodinná hrobka je spojena se jmény stavitele Adolfa Bürgera a sochaře Ferdinanda Czastky. K realizaci krypty došlo nejpozději roku 1870, protože do ní měly být uloženy ostatky Johanna Liebiega staršího. Je to památka, která připomíná, že průmyslnická dynastie se v Liberci stylizovala téměř jako nová aristokracie.

Průmyslové pozůstatky firmy Johann Liebieg & Co.

Někdejší areály Textilany a přidružených provozů už nejsou zachované v původní síle, ale jejich paměť je pro město zásadní. Památkový katalog eviduje například někdejší přádelnu Johann Liebieg & Co. z let 1908–1911 jako součást výrobního komplexu. Tady je liberecká otázka pro budoucnost: co udělat s průmyslovým dědictvím, které není tak líbivé jako vila, ale je pro pochopení města stejně důležité?

Zajímavosti, které dělají z Liebiegů víc než jméno na fasádě

Liebiegův příběh má i drobné, ale výmluvné detaily. Johann starší vydělával nejen na „velkých látkách“, ale i na módních výstřelcích své doby. Zdroje zmiňují například vlasové náhražky, florentské hedvábí nebo hedvábné ponožky. Z dnešního pohledu to může znít úsměvně, ale přesně tady je vidět podnikatelský instinkt: poznat, co budou lidé chtít nosit dřív, než to pozná konkurence.

Další zajímavostí jsou duhové látky inspirované anglickými vzorníky. Liebieg si musel opatřit ochrannou známku, aby jiní své zboží nevydávali za jeho. To je překvapivě moderní moment: značka, design, napodobování, ochrana identity produktu. Dnešní start-upy neřeší nic úplně jiného.

A pak je tu Theodor Liebieg mladší, automobilista. Jeho Benz Viktoria z roku 1893 a cesta do Gondorfu nejsou jen roztomilou historkou o bohatém muži s drahou hračkou. Ukazují, že rodina měla blízko k technickým novinkám a že „značka Liebieg“ nebyla jen textil, ale i fascinace modernitou.

Co se z jejich strategie dá použít dnes

Z Liebiegů se nedá kopírovat dobový paternalismus ani mocenská převaha továrníka nad dělníkem. To by bylo nejen morálně špatně, ale i prakticky nemožné. Dají se však převzít principy.

První: učit se venku a přivážet know-how domů. Johann Liebieg sledoval Francii a Británii. Dnešní regionální podnik, škola, město nebo neziskovka může dělat totéž: nečekat, až inovace přijdou samy.

Druhý: nevyrábět jen produkt, ale celý ekosystém. Liebiegové spojili výrobu, obchod, logistiku, finance, bydlení, školství, kulturu a značku města. Moderně řečeno: budovali prostředí.

Třetí: chránit značku a pracovat s identitou. Duhové látky a ochranná známka nejsou drobnost, ale klíč. Liberec by dnes mohl s průmyslovým dědictvím pracovat podobně silně jako Zlín s Baťou.

Čtvrtý: investovat do veřejného prostoru. Paláce, městečko, výšina, sbírky a sociální stavby nebyly jen soukromý luxus. Vytvořily městu paměť, turistický potenciál a kulturní kapitál. Dnešní bohaté firmy v regionu by se mohly ptát: co po nás zůstane za 100 let?

Odborné studie a prameny: kde hledat hlubší Liebiegy

Téma Liebiegů není jen turistická legenda. Existuje k němu řada odborných a poloodborných zdrojů. Zásadní jsou práce Petry Šternové k Liebiegům, Liberci a Liebiegovu městečku; na ty odkazují městské a památkové materiály. Studie Simony Noskové z ČVUT ukazují Liebiegovu firmu v širším kontextu vlněného průmyslu severních Čech a technických inovací, například továrních plynáren. Práce Jany Čepičkové se zaměřuje na firmu Johann Liebieg & Comp. za první světové války, tedy na dobu, kdy se velký podnik musel vyrovnávat s výrobními, zásobovacími, finančními i zaměstnaneckými problémy.

Zajímavý je také bibliografický soupis ke staršímu Liebiegovu paláci, který ukazuje, kolik regionální literatury, článků a studií se tématu věnovalo: od Historické encyklopedie podnikatelů přes studie ve Fontes Nissae až po práce o architektuře Liberce. Pro budoucí hlubší článek by stálo za to jít ještě dál: do Státního okresního archivu Liberec, do firemního fondu J. Liebieg & Co. a do rodinného archivu Liebiegů. Právě tam mohou ležet méně známé příběhy, které z turistické legendy udělají přesnější obraz moci, práce, peněz i každodennosti.

Liebieg jako zrcadlo Liberce

Liebiegové nejsou jen minulost. Jsou zrcadlo, ve kterém Liberec vidí vlastní sílu i vlastní rozpory. Na jedné straně podnikavost, technika, architektura, kultura, odvaha a schopnost vyrůst do evropského měřítka. Na druhé straně tvrdý průmyslový kapitalismus, sociální závislost dělníků, velká moc v rukou jedné rodiny a historická zkušenost, že prosperita nikdy nevzniká bez ceny.

Nejlepší způsob, jak dnes o Liebiegových mluvit, není ani adorace, ani bourání pomníků. Je to přesné čtení města. Palác, městečko, výšina, vily i zbytky průmyslu vyprávějí jeden příběh: Liberec nebyl náhodou „město pod Ještědem“. Byl to stroj na práci, kapitál, textil, ambice a společenský vzestup.

A právě proto má jméno Liebieg pro Liberec stále cenu. Ne jako nostalgie po baronech, ale jako otázka pro dnešek: kdo dnes dokáže v regionu vytvořit něco tak promyšleného, odvážného a trvalého, aby se o tom mluvilo i za dalších 150 let?

Zdroje a kontext
[1] ERIH – Johann Liebieg (1802–70). Biografický profil evropského průmyslníka. URL: erih.net/how-it-started/stories-about-people-biographies/biography/johann-liebieg
[2] Visit Liberec – Velkoprůmyslníci Liebiegové. Přehled rodu, podnikání a zajímavostí. URL: visitliberec.eu/osobnosti/velkoprumyslnici-liebiegove
[3] Kudy z nudy / CzechTourism – Turistický okruh Po stopách Liebiegů v Liberci. Přehled vlivu rodu, Heinricha Liebiega a Theodora Liebiega ml. URL: kudyznudy.cz/aktivity/turisticky-okruh-po-stopach-liebiegu-v-liberci
[4] Český rozhlas Plus – Liebiegové z Reichenbergu a zázrak textilního průmyslu na Liberecku. Kontext počátků firmy a převzetí vedení Johannem. URL: plus.rozhlas.cz/liebiegove-z-reichenbergu-a-zazrak-textilniho-prumyslu-na-liberecku-7168633
[5] Simona Nosková, ČVUT – The wool processing industry of northern Bohemia in the 19th century. Studie k vlněnému průmyslu, vzniku firem a pozici Liebiegovy firmy. URL: poster.fel.cvut.cz/poster2015/proceedings/Section_HS/HS_033_Noskova.pdf
[6] Simona Nosková, ČVUT – Gasworks as a Modernizing Element in Johann Liebieg’s Textile Factories. Studie o továrních plynárnách v Liberci, Svárově a Železném Brodě. URL: poster.fel.cvut.cz/poster2017/proceedings/Poster_2017/Section_HS/HS_004_Noskova.pdf
[7] Národní památkový ústav – Liebiegovo městečko. Stavební vývoj a význam zaměstnaneckého sídliště. URL: npu.cz/cs/pro-media/8684-liebiegovo-mestecko
[8] Centrum pro regionální rozvoj – Evropské peníze proměnily Liebiegův palác v komunitní centrum. Rekonstrukce, financování a nové využití paláce. URL: crr.gov.cz/liebieguv-palac-komunitni-centrum
[9] LIBEREC:REICHENBERG – Liebiegovo městečko. Architektonická karta stavby, autoři a urbanistický kontext. URL: liberec-reichenberg.net/stavby/karta/nazev/48-liebiegovo-mestecko
[10] Petr Harus, Univerzita Karlova – Liebiegové a jejich působení v severních Čechách. Bakalářská práce; průmyslové, umělecké a stavitelské působení rodu. URL: dspace.cuni.cz/bitstream/handle/20.500.11956/157264/130301855.pdf
[11] Jana Čepičková, Masarykova univerzita – Firma Johann Liebieg & Comp. a její vývoj za první světové války. Bakalářská práce k válečnému vývoji firmy. URL: theses.cz/id/jalkwe
[12] Kudy z nudy / CzechTourism – Hrobka rodiny Liebiegů v Liberci. Kontext hrobky a jejího vzniku. URL: kudyznudy.cz/aktivity/hrobka-rodiny-liebiegu-v-liberci
[13] LIBEREC:REICHENBERG – Liberecká výšina. Historie stavby financované Heinrichem Liebiegem. URL: liberec-reichenberg.net/stavby/karta/nazev/54-liberecka-vysina
[14] Památkový katalog – Vila Theodora Liebiega mladšího. Památkový popis areálu vily z let 1897–1912. URL: pamatkovykatalog.cz/vila-12121017
[15] Liberecký kraj / turistický materiál – Liebiegův Liberec. Brožura k turistickým stopám rodu, včetně autodomu. URL: liberec-region.pl/filemanager/files/file.php?file=3746317
[16] LIBEREC:REICHENBERG – Lesní vila. Karta stavby spojené s Heinrichem Liebiegem. URL: liberec-reichenberg.net/stavby/karta/nazev/114-lesni-vila
[17] Památkový katalog – Přádelna Johann Liebieg & Co. Průmyslová památka výrobního komplexu. URL: pamatkovykatalog.cz/pradelna-johann-liebieg-co-46396353
[18] Krajská vědecká knihovna v Liberci – Liebiegův palác, bibliografický soupis. Přehled regionální literatury a odborných textů k tématu. URL: kniholib.cz/arl-li/cs/csg/?key=81549463549&repo=lirepo