Budoucnost 2026+: co bude určovat podobu světa a co to znamená pro Česko

Předpovídat budoucnost není věštění z koule – seriózní instituce pracují s daty, scénáři a pravděpodobnostmi, aby odhalily tlaky, které „tlačí svět“ určitým směrem. V roce 2026 a dalších letech se bude česká realita lámat hlavně na ekonomice a dluhu, energetice, demografii, technologii včetně AI, bezpečnosti a soudržnosti společnosti.

„Jaké to bude?“ je přirozená otázka – ale přesnější je ptát se „co se už teď rozjíždí a jaké to má důsledky“. Budoucnost obvykle neurčuje jedna událost, ale souhra mechanismů: demografie mění trh práce a rozpočty, energie mění ceny i průmysl, geopolitika mění obchod a bezpečnost, technologie mění produktivitu i informační prostředí.

Druhá důležitá věc: dobrá práce s budoucností není o jedné „správné“ predikci. Je to spíš navigace v mlze – mapujete možné směry, sledujete signály změny a připravujete se na více variant. OECD to popisuje jako strukturovaný přístup k prozkoumání plausibilních budoucností, aby se dalo lépe rozhodovat už dnes. [1]
A třetí věc: pro běžného člověka má smysl sledovat to, co dopadá na peníze, práci, bydlení, energie, bezpečí a kvalitu veřejných služeb. Tam se „velké dějiny“ promítají nejrychleji.

Předpovídání budoucnosti: jde to vědecky, ale ne jako „jistota“

Seriózní práce s budoucností stojí na kombinaci metod:

Prognózy: krátko- až střednědobé odhady vývoje ekonomiky, inflace, sazeb apod. Dělají je centrální banky a ministerstva, typicky s modely a předpoklady.

Scénáře: několik konzistentních variant vývoje (např. levná energie vs. drahá energie; stabilní EU vs. fragmentace). EU to používá jako nástroj „resilience“ a připravenosti.

Horizon scanning: systematické vyhledávání nových signálů změny (technologie, rizika, společenské trendy). V ČR se tím zabývají i projekty navázané na strategickou inteligenci ve veřejné správě a VaVaI.

Rizikové rámce: přehledy globálních rizik a jejich provázanosti (geopolitika, klima, technologie, polarizace). Typickým příkladem je Global Risks Report.

Výsledek není „proroctví“, ale lepší rozhodování: co si pojistit, kde diverzifikovat, do čeho investovat, co průběžně hlídat a kdy změnit plán.

Cizí slovo foresight

„Foresight“ (česky nejčastěji strategický výhled do budoucnosti / systematické uvažování o budoucnosti) je přístup, kdy se nepokoušíte uhodnout jednu „správnou“ budoucnost, ale:

sledujete trendy a signály změn (demografie, technologie, energie, geopolitika…),

skládáte z nich scénáře (víc možných variant),

a z toho odvozujete, na co se připravit a co dělat už teď, aby byl stát/firma/člověk odolnější.

V češtině se to někdy překládá i jako „předvídání budoucích vývojů“, ale důležité je, že jde spíš o metodu pro rozhodování než o věštění.

Kdo se budoucností zabývá seriózně: instituce a „ekosystém“

Dnes existují tři hlavní „větve“ seriózního foresightu:

Mezinárodní veřejné instituce

OECD (strategický foresight, dlouhodobé transformace). [1]

Evropská komise (Strategic Foresight Report, práce s odolností a megatrendy). [2]

JRC/Knowledge4Policy (megatrendy a nástroje pro práci s dlouhodobými silami). [3]

Věda a akademická futures studies

Univerzitní centra, která futures studies vyučují a zkoumají – typicky Finsko (viz níže). [10]

Tematicky zaměřené „pravděpodobnostní“ a rizikové pohledy

Klima (IPCC). [5]

Demografie (OSN – World Population Prospects). [6]

Energie (IEA – World Energy Outlook). [7]

Makro a dluh (IMF – WEO, Fiscal Monitor, Global Debt Database). [16] [17] [18]

Přehledy globálních rizik (WEF). [4]

Co je pro Českou republiku nejrelevantnější: „velké“ rámce plus české instituce

Pro Česko jsou prakticky nejpoužitelnější zdroje ty, které se promítají do evropské legislativy, ekonomiky a veřejných financí:

EU foresight a megatrendy: protože ČR je v jednotném trhu a velká část pravidel i investičních priorit se bude odvíjet od EU rámců (odolnost, bezpečnost, technologie, konkurenceschopnost). [2] [3]

Energetické scénáře IEA: dopad na ceny, infrastrukturu, přenosové soustavy, průmysl a domácnosti. [7]

IMF – dluh a růst: tlak na rozpočty a veřejné služby se bude odvíjet od kombinace stárnutí populace, výdajů na obranu, úrokových nákladů a ekonomického růstu. [16] [17]

České veřejné finance a makro prognózy: Národní rozpočtová rada, Ministerstvo financí, ČNB – to jsou instituce, které Vám řeknou, jaké předpoklady a rizika se už teď promítají do českých čísel. [15] [19] [20]

AI a digitální transformace: ČR má aktualizovanou strategii AI do roku 2030, která ukazuje, že stát s AI počítá jako s horizontální změnou ekonomiky i společnosti. [23]

Tyhle „velké rámce“ nejsou akademická četba, ale věci, které se vám propisují do běžného života – často dřív, než si toho všimnete. Když EU ve foresightu tlačí na odolnost, bezpečnost a konkurenceschopnost, není to jen politická fráze: překládá se to do nových pravidel pro průmysl a energie, do dotačních priorit, do investic do infrastruktury a do toho, co bude „výhodné“ vyrábět a kde budou pracovní místa. Pro domácnosti to pak může mít podobu konkrétních povinností a motivací: tlak na úspory energií v domech, větší důraz na bezpečnost výrobků, nové standardy ve stavebnictví, ale i nové peníze v určitých oborech – třeba modernizace sítí, zateplování, chytré řízení budov nebo obranný průmysl.

Energetické scénáře IEA a ekonomické výhledy IMF se zase nejsnáze „chytají“ na penězích: kolik stojí teplo a elektřina, jestli se vyplatí fixace, jak rychle poroste nájem nebo hypotéka, jestli firmy v regionu nabírají nebo šetří. Když IEA popisuje, že roste elektrifikace a tlak na sítě, je to v realitě otázka, jestli budou kapacity přenosové soustavy stačit, jestli budou častější investice do distribučních sítí a jak se to promítne do tarifů. A když IMF varuje před tlakem dluhu a úroků, v české realitě to často znamená „šroubování“ rozpočtů: stát i obce budou více hlídat výdaje, některé služby mohou zdražovat, některé investice se odkládat a bude tvrdší debata o daních a poplatcích.

Proto má smysl sledovat i české instituce (NRR, MF, ČNB) – ty totiž dávají „překlad do češtiny“: co to znamená pro státní rozpočet, inflaci, úroky, mzdy a reálnou kupní sílu. A totéž platí pro AI: strategie a řeči o digitalizaci jsou pro lidi uchopitelné ve chvíli, kdy se AI začne objevovat v práci, ve škole, na úřadech a v zákaznických službách. Pro část lidí to bude úleva (rychlejší služby, jednodušší administrativa), pro část tlak (změna profesí, vyšší nároky na dovednosti, víc rizik podvodů a dezinformací). Jinými slovy: „kdo umí pracovat s novými nástroji a udrží si kvalifikaci“, bude mít v příštích letech větší volnost; kdo ne, bude zranitelnější vůči zdražování, nejistotě práce i chaosu v informacích.

Severské „ústavy budoucnosti“ jsou inspirativní

V severských zemích existují organizace, které se budoucností zabývají dlouhodobě, institucionalizovaně a veřejně.

Dánsko: futures think tank + technologický foresight

Copenhagen Institute for Futures Studies (CIFS) je nezávislý neziskový think tank založený v roce 1969 z iniciativy Thorkila Kristensena; dělá futures studies a foresight pro veřejný i soukromý sektor. [8]

Danish Board of Technology (DBT) pracuje s technologickým posuzováním a foresightem a staví na spolupráci občanů, expertů a politiků. [9]

Finsko: akademické futures studies + parlamentní „budoucnostní“ výbor

Finland Futures Research Centre (FFRC) při University of Turku rozvíjí akademické futures studies, interdisciplinární výzkum i vzdělávání a dělá strategický foresight. [10]

Committee for the Future ve finském parlamentu je dlouhodobý mechanismus, jak do politiky dostat „anticipační“ uvažování; vznik a role jsou popsané i v mezinárodních srovnáních parlamentních institucí. [11]

Norsko: technologické posuzování a strategický foresight pro politiku

Norwegian Board of Technology je nezávislý orgán pro technology assessment založený vládou; věnuje se i strategickému foresightu v politice. [12]

Proč je to důležité pro Česko: Seveřané neřeší budoucnost jako mediální „predikce“, ale jako součást řízení státu – a to je přesně rozdíl mezi panikou po krizi a připraveností před krizí.

Severské předpovědi pro Evropu od roku 2026

Evropa bude v letech 2026+ nejspíš žít v režimu „posilovat odolnost je nový normál“: méně víry v to, že trh vše vždy sám vyřeší, a víc plánování pro krize, které mohou přijít souběžně (energetika, bezpečnost, kyberprostor, dodávky kritických věcí). Evropská komise tomu dává rámec „Resilience 2.0“ – tedy schopnost nejen se vzpamatovat, ale i předvídat a využívat příležitosti v turbulentním světě. V praxi to bude znamenat více investic do kritické infrastruktury, větší tlak na bezpečnost dodavatelských řetězců, přísnější požadavky na strategické technologie a častější „pravidla hry“ pro firmy (co je strategické, co musí být odolné, co se má vyrábět/udržet v Evropě). Pro běžné lidi je to uchopitelné tak, že porostou výdaje na bezpečnost a připravenost státu, zároveň ale poroste tlak na to, aby se veřejné peníze používaly účelně – protože to všechno se musí zaplatit.

Druhá velmi konkrétní predikce je „věk elektřiny“: Evropa bude dál elektrifikovat dopravu, vytápění i průmysl, a tím se z elektřiny stane ještě citlivější „základní komodita“ než dnes. IEA ve svých scénářích zdůrazňuje rychlý růst role elektřiny a prudší špičky spotřeby (např. kvůli chlazení v horkých obdobích), což tlačí na modernizaci sítí, flexibilitu, akumulaci a stabilní zdroje. Lidsky: častěji se bude řešit kapacita distribuční sítě v regionech, připojování nových zdrojů (FVE, baterie), lokální omezení i investice, které se promítnou do tarifů. Zároveň poroste tlak na „chytré“ hospodaření v budovách (regulace, zateplení, tepelné hospodářství), protože u elektřiny se bude víc než dřív řešit nejen cena, ale i dostupnost a stabilita v konkrétním čase.

Třetí silný trend pro Evropu 2026+ bude napětí uvnitř společnosti: kombinace migrace jako politicky výbušného tématu, dražšího života v některých segmentech (bydlení, energie), rychlé technologické změny a informačního chaosu. WEF dlouhodobě řadí mezi hlavní krátkodobé hrozby dezinformace a polarizaci – a to se v Evropě typicky projeví tak, že i racionální reformy (důchody, energie, obrana, školství) budou prosaditelné hůř, protože společnost se rychleji štěpí na „tábory“. Současně se AI začne víc propisovat do práce, úřadů a služeb: pro část lidí zrychlení a úspora času, pro část tlak na rekvalifikaci a vyšší riziko podvodů a manipulací. Výsledkem bude, že evropská „budoucnost“ nebude jen o technologiích, ale hlavně o důvěře – ve stát, v pravidla a v to, že změny jsou férové.

Mapa vlivů a mechanismů pro roky 2026–2030: co bude „tlačit svět“ (a Česko s ním)

Níže je praktický seznam hlavních sil – ne jako senzace, ale jako mechanika, která se skládá dohromady.

1) Dluh, úroky a tlak na veřejné služby

Globální dluh zůstává vysoko a roste význam úrokových nákladů; IMF upozorňuje na široce rozšířená rizika veřejného dluhu a projekce růstu veřejného dluhu v čase. [16] [18] V ČR je klíčová dlouhodobá udržitelnost veřejných financí – protože stárnutí populace, zdravotnictví, důchody, obrana a obsluha dluhu soutěží o stejné peníze. [15] [6]
Mechanismus: když se zvednou úroky nebo zpomalí růst, stát má méně prostoru „tlumit“ krize. To pak přechází do daní, poplatků, škrtů nebo vyššího zadlužení.

2) Energetická bezpečnost a přestavba energetiky

IEA popisuje, že vlády řeší současně bezpečnost, dostupnost a udržitelnost a že roste význam kritických minerálů a elektrifikace.
Pro domácnosti se to promítá do cen, investic do úspor a do spolehlivosti sítí, protože roste spotřeba elektřiny a tlak na infrastrukturu. [7]
3) Klima jako „zesilovač“ problémů

IPCC shrnuje, že dopady a rizika klimatické změny jsou rozšířené a že adaptace i mitigace rozhodují o rozsahu budoucích škod.
Pro ČR to znamená hlavně extrémy počasí, tlak na vodu, zemědělství, lesy a pojištění, plus investice do odolnosti obcí a infrastruktury. [5]
4) Demografie a stárnutí: nejtišší, ale nejtvrdší trend

OSN jasně popisuje posun věkové struktury k vyšším věkům. [6] Mechanismus: méně lidí v produktivním věku, více výdajů na péči a důchody, tlak na pracovní trh a mzdy, ale zároveň tlak na rozpočty. To je „pomalá vlna“, která ovlivní téměř všechno.

5) Technologie a AI: produktivita, práce, informace

ČR má aktualizovanou Národní strategii AI 2030 – stát tím de facto říká, že AI je strukturální změna, nikoli módní vlna. [23] Zároveň roste energetická stopa digitalizace a potřeba infrastruktury, což se propojuje s bodem energie. [7]
6) Geopolitika, bezpečnost a (znovu)zbrojení

EU ve foresightu otevřeně pracuje s tím, že odolnost Evropy bude stát na bezpečnosti, technologii a schopnosti jednat v turbulentním světě. [2] V českém kontextu je vidět trend růstu obranných výdajů a plánů do dalších let – což se promítne do rozpočtových priorit. [20]
7) Migrace, integrace a sociální soudržnost

Na evropských hranicích se mění objemy i trasy; Frontex v roce 2025 uvádí pokles nelegálních překročení v agregovaných číslech, zatímco politická citlivost tématu zůstává vysoká. [22] Eurostat průběžně publikuje data o azylových žádostech a jejich vývoji. [21] Mechanismus: i při poklesu čísel může růst společenské napětí, pokud je slabá integrace, drahé bydlení, nízká důvěra ve stát a toxické informační prostředí.

8) Polarizace a křehkost veřejné debaty

WEF v posledních letech opakovaně řadí mezi klíčové rizikové oblasti společenské a geopolitické napětí, technologická rizika a degradaci společenské soudržnosti. [4] Mechanismus: polarizace zhoršuje schopnost dohodnout se na nepopulárních, ale nutných krocích – typicky rozpočty, energetika, důchody, obrana.

Patří sem státní dluh, nepokoje, vzestup Asie, tlak USA a soudržnost EU?

Ano – lze to popsat jako propojený balík, ne jako jednu „teorii budoucnosti“:

Státní dluh: limituje manévrovací prostor státu a zvyšuje citlivost na krize. [15] [16]

Občanské nepokoje: nejsou „automatický důsledek migrace“, častěji jde o součet ekonomické frustrace, kulturního konfliktu, online polarizace a selhání institucí. [4] [21]

Vzestup Asie a globální přeskupení: IMF počítá s rozdílným tempem růstu vyspělých a rozvíjejících se ekonomik i v roce 2026, což dlouhodobě posouvá váhu světové ekonomiky. [17]

Tlak velmocí a soudržnost EU: EU sama posiluje strategickou práci s budoucností a odolností, což je signál, že turbulentní prostředí bere jako „nový normál“. [2]

Rusko a Ukrajina: zaostření na bezpečnost + válka v „šedé zóně“ (kyberútoky, sabotáže, rozdělování společnosti)

Válka Ruska proti Ukrajině změnila Evropu hlavně tím, že pojem „bezpečnost“ zesílil a promítá se do běžného provozu státu i firem: víc peněz do obrany, víc sankcí, víc ochrany kritické infrastruktury – a zároveň víc tlaku na společnost zevnitř. Rusko totiž nehraje jen na frontě, ale i v šedé zóně: provokace, kyberútoky, sabotáže a cílené informační operace, které mají rozdělovat veřejnost a snižovat podporu Ukrajině. EU i členské státy na to reagují tvrdší bezpečnostní politikou a dlouhodobějším „režimem odolnosti“ – typicky omezením závislosti na ruských fosilních palivech (ruský plyn v EU výrazně spadl oproti roku 2021) a posilováním schopnosti bránit se hybridním hrozbám. Pro Česko je to uchopitelné velmi konkrétně: vyšší váha obranných výdajů v rozpočtu, důraz na kyberbezpečnost (nové strategie s účinností od 2026) a zároveň domácí spor o to, jak moc pomáhat Ukrajině – což je přesně prostor, kde polarizace „bolí“ nejvíc (rozdělené rodiny, pracoviště, obce).

USA a Trump: nejistota jako motor evropské soběstačnosti (obrana, průmysl, rozpočty)

U USA (a zvlášť u Trumpovy politiky) je evropský dopad hlavně v nejistotě: Evropa nemůže stoprocentně předpokládat, že Amerika bude vždy jednat předvídatelně a „automaticky“ jako dřív. To tlačí EU i evropské státy k tomu, aby víc stavěly na vlastních schopnostech – v obraně, ve výrobě munice, v ochraně infrastruktury i v průmyslu. Vidět je to na růstu obranných výdajů v NATO (v roce 2025 už se očekává splnění starého 2% cíle napříč spojenci) a na tom, že se debata posouvá k dlouhodobě vyšším závazkům a investicím. Pro českou domácnost je to „nepřímo, ale citelně“: víc peněz půjde do bezpečnosti (a méně prostoru zbude na jiné věci), a zároveň může být více ekonomických třenic (cla, tlak na nákupy amerického vybavení, ostřejší vyjednávání v obchodě). Výsledek není panika – spíš pomalé přenastavení priorit: co stát považuje za „nutné“, a co už za „luxus“.

Asie ve stínu velmocí: tichý tlak přes obchod, technologie a závislosti v dodavatelských řetězcích

Asie (hlavně Čína, ale i Indie a státy jihovýchodní Asie) mění Evropu tišeji: skrze obchod, technologie a závislosti v dodavatelských řetězcích. EU proto mluví o „ekonomické bezpečnosti“ a de-riskingu: hlídání investic do citlivých sektorů, pravidla pro technologie dvojího užití, snaha zabezpečit kritické suroviny a omezit vydíratelnost závislostmi. To už není teorie – vidíte to na sporech kolem čínských elektromobilů a následných odvetách (třeba čínská cla na vybrané evropské produkty), což může dopadat na ceny některého zboží i na pracovní místa v evropském (a tedy i českém) průmyslu navázaném na automobilový řetězec. Pro běžné lidi je praktický výstup jednoduchý: část věcí může být krátkodobě dražší nebo hůř dostupná, firmy budou víc řešit „odkud to bereme“ a stát bude častěji mluvit do toho, co je strategické (energie, sítě, čipy, baterie, suroviny). Asie tak formuje Evropu méně přes titulky o válce, ale o to víc přes peněženky a práci.

Co čeká Čechy v roce 2026: na co se připravit, co lze ovlivnit

Jedna poctivá odpověď je: nejde o „jeden zlom“, ale o pokračování několika tlaků současně. Pro rok 2026 se dá čekat, že se budou nejvíc řešit tyto praktické věci:

Ekonomika: spíš „normál“ s riziky než zázrak
Ministerstvo financí ve své predikci pracuje pro rok 2026 s růstem české ekonomiky kolem 2 % a s návratem investiční aktivity jako jedním z motorů. [19] ČNB drží prognostický rámec pro růst a sazby, který bude citlivý na inflaci, energii a externí poptávku. [20]

Veřejné finance: disciplína jako téma, které nepůjde obejít
NRR i MF rámují udržitelnost a strukturální saldo jako klíčové, protože tlak dlouhodobých trendů nezmizí. [15] [19]

Energie a investice do odolnosti domácností
Rok 2026 bude v praxi o tom, kolik domácností a bytových domů zvládne snížit spotřebu, zlepšit hospodaření s teplem a elektřinou a jak rychle se bude modernizovat infrastruktura. [7]

AI a digitální změna: dopad na práci a školy bude viditelnější
Pokud se strategie AI má naplňovat, poroste tlak na dovednosti, rekvalifikace, kyberbezpečnost a schopnost používat AI produktivně a bezpečně. [23]

Pro běžnou domácnost bude rok 2026 hodně „o malých rozhodnutích, která se nasčítají“. Pokud ekonomika pojede spíš normálně, ale s riziky, znamená to typicky: výdaje nevyletí všem skokově jako v energetické krizi, ale pořád bude důležité hlídat rozpočet a nenechat se ukolébat. Prakticky: mít aspoň základní finanční polštář (i kdyby jen na 1–2 měsíce), zkontrolovat drahé smlouvy (pojistky, paušály, energie), pohlídat úroky u úvěrů a nezapomínat, že „levný nákup“ je často ten, který odložíte. U lidí s hypotékou nebo spotřebitelskými úvěry bude pořád klíčová otázka, jak se vyvíjejí sazby a fixace – ne proto, že by mělo přijít drama, ale protože i malé rozdíly v úroku dělají v součtu tisíce ročně.

U energie se v roce 2026 vyplatí přejít z abstraktního „šetřit“ na konkrétní plán pro byt/dům: zjistit, kde vám utíká teplo (netěsnosti oken, špatná regulace radiátorů, nezateplené stoupačky, nevhodně nastavený kotel), a udělat 2–3 nejjednodušší kroky s rychlou návratností. U bytových domů to často znamená: chtít po SVJ jasné vysvětlení spotřeby (jaký je trend proti minulým rokům), zkontrolovat nastavení topné křivky a regulace, řešit termostatické hlavice, měření a vyúčtování, u větších zásahů připravovat zateplení nebo modernizaci zdroje. U rodinných domů je to typicky servis kotle, řízení vytápění po místnostech, ohřev vody a reálné porovnání tarifů – a teprve potom velké investice. Smysl je jednoduchý: v době, kdy Evropa bude dál elektrifikovat a modernizovat sítě, budou domácnosti, které mají spotřebu pod kontrolou, méně zranitelné vůči změnám cen i pravidel.

A třetí „domácí“ téma pro 2026 bude digitální svět a AI – ne jako sci-fi, ale jako každodenní praxe. V práci i ve škole poroste důraz na to, kdo umí rychle vyhledat informace, ověřit je a použít nástroje (včetně AI) jako asistenta, ne jako „automat na pravdu“. Pro domácnosti je nejpraktičtější připravit se dvěma směry:

bezpečnost – nastavit si dvoufázové ověření u mailu/banky, naučit se poznat podvodné SMS a hovory, být opatrný na „úřední“ výzvy;

užitečnost – používat digitální nástroje k věcem, které šetří čas a peníze (rozpočet, porovnání tarifů, plánování oprav, učení dětí).

Tohle je reálně ovlivnitelné a rozdíl mezi „kdo se v tom vyzná“ a „kdo se v tom ztratí“ bude v roce 2026 ještě víc vidět.

Co můžete udělat vy: „malé páky“ s velkým efektem

Finanční polštář a dluhová hygiena: v prostředí dražších úroků je nejrychlejší návratnost často ve splacení drahých závazků a ve snížení fixních výdajů. [16]

Energie: nejlevnější kWh je ta, kterou nespotřebujete – zateplení, regulace, chytré řízení, kontrola tarifů. [7]

Dovednosti: posilovat kombinaci řemesla/odbornosti + digitální gramotnost + schopnost pracovat s informacemi. [23] [4]

Občanská odolnost: méně impulzivních reakcí na „výbušné“ zprávy, více práce s ověřenými zdroji; polarizace je reálný společenský náklad. [4]

„Budoucnost“ jako instituce, ne jako debata na internetu

Finsko má už od 90. let parlamentní výbor, který se specializuje na budoucnost a anticipační řízení – je to jeden z důvodů, proč se tam foresight drží napříč vládami. [11] A Evropská komise má nástroj Megatrends Hub s „mapou“ 14 globálních megatrendů pro Evropu – tedy snahu udělat z práce s budoucností rutinu, ne jednorázový projekt.

Pro Česko je na severské inspiraci nejdůležitější jedna věc: budoucnost se tam „neřeší podle nálady vlády“, ale je zabudovaná do institucí a procesu. V praxi to znamená, že dlouhé trendy (stárnutí, energie, infrastruktura, bezpečnost, školství) mají svoje místo v parlamentu a ve veřejné správě i tehdy, když se vymění ministři. U nás se to často láme na tom, že každé volební období začne „novou kapitolu“ a rozdělané věci buď zůstanou nedotažené, nebo se přepíšou. Inspirace je proto jednoduchá a velmi konkrétní: chtít, aby existoval trvalý mechanismus, který nutí politiku myslet v horizontu 10–20 let a průběžně se k tomu veřejně vracet (zprávy, scénáře, vyhodnocení, korekce), ne jen vydat jednou za čas strategii do šuplíku.

Jak na to tlačit lidsky a prakticky? Nejlépe fungují konkrétní otázky, na které se nedá odpovědět sloganem. Při volbách i mimo ně se vyplatí chtít po politicích:

„Jaký máte plán na 10 let pro energii/bydlení/zdravotnictví/školství a jak poznáme, že se plní?“

„Jaké tři ukazatele budete každý rok zveřejňovat?“

„Co uděláte, když přijde šok – drahá energie, recese, kyberútok, povodně – máte scénáře a záložní postupy?“

„Co z vašeho programu je schopné přežít výměnu vlády a co je naopak jen jednorázový nápad?“

A hlavně: „Kde na to vezmete peníze a co je priorita, když se nebude dařit?“

Tohle je přesně typ uvažování, který dělá z foresightu nástroj řízení, ne filozofování.

A teď ty úplně konkrétní „občanské páky“: tlačte na to, aby dlouhodobé strategie měly pevný harmonogram vyhodnocování (např. každoročně stručná zpráva + jednou za 2–3 roky hlubší revize), aby byly postavené na scénářích (ne na přáních), a aby k nim existoval nezávislý „audit“ dopadů a financování. Prakticky to jde i bez velkých gest: sledovat, jestli se obce a kraje drží schválených koncepcí (energie, doprava, školství), účastnit se připomínkování strategických dokumentů, ptát se veřejně na zastupitelstvu, chtít po úřadech data a podklady (klidně i přes zákon 106), a hlavně odměňovat politiky, kteří dokážou říct „tohle je plán na 12 let a část z něj prosadím i s opozicí“. Pokud si společnost zvykne vyžadovat měřitelné milníky a kontinuitu, politika se tomu časem přizpůsobí – protože zjistí, že bez dlouhé koncepce už „neprojde“ ani běžná správa státu.

Jak číst mapu budoucího světa?

Budoucnost 2026+ nebude nejspíš o jedné „apokalypse“ ani o jednom „zázraku“. Bude o tom, jak se poskládají pomalé, ale tvrdé trendy: stárnutí populace, tlak na rozpočty, proměna energetiky, technologická revoluce a bezpečnostní prostředí.

Dobrá zpráva je, že část věcí lze ovlivnit: domácí rozpočty a energetickou efektivitu, vlastní dovednosti, schopnost nenechat se vláčet panikou a kvalitu lokálního rozhodování. Špatná zpráva je, že kdo se nepřipraví, bude platit „daň za překvapení“ – vyšší náklady, horší volby a méně prostoru k manévru.

Pokud si z toho máte odnést jednu praktickou větu: nesnažte se uhodnout jednu budoucnost – připravte se na několik pravděpodobných variant a sledujte signály, které rozhodnou, která z nich se stává realitou.

Zdroje a kontext
[1] OECD – Strategic Foresight (definice a rámec práce s plausibilními budoucnostmi). OECD
[2] Evropská komise – 2025 Strategic Foresight Report „Resilience 2.0“ (9. září 2025). European Commission
[3] Evropská komise/JRC – Megatrends Hub (14 globálních megatrendů pro budoucnost Evropy; 10. listopadu 2025). Knowledge for policy
[4] World Economic Forum – Global Risks Report 2025 (PDF, 15. ledna 2025). reports.weforum.org
[5] IPCC – AR6 Synthesis Report: Climate Change 2023 (hlavní výstupy a podklady). ipcc.ch
[6] OSN (UN DESA) – World Population Prospects 2024: Summary of Results (PDF). population.un.org
[7] IEA – World Energy Outlook 2025: Overview and key findings (12. listopadu 2025). IEA
[8] Copenhagen Institute for Futures Studies – Purpose/About (založení 1969, poslání). cifs.dk
[9] Danish Board of Technology – About us / Foresight (technology assessment a foresight). Teknologirådet
[10] University of Turku – Finland Futures Research Centre (FFRC). utu.fi
[11] EPTA – Finland: The Committee for the Future (zřízení 1993 a role v systému). eptanetwork.org
[12] Norwegian Board of Technology – About us (zřízení 1999) + projekt Strategic foresight in Norwegian politics (říjen 2025). Teknologirådet Teknologirådet
[13] Technologické centrum Praha – STRATIN+ (Modul 2: Horizon scanning a strategický foresight). tc.cz
[14] České priority – „Foresight v české veřejné správě a zahraničí“ (PDF; kontext institucionalizace foresightu v ČR). České priority
[15] Národní rozpočtová rada – Zpráva o dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí 2025 (9. října 2025). Národní rozpočtová rada
[16] IMF – Fiscal Monitor (říjen 2025) + shrnutí projekcí dluhu. The NewsMarket
[17] IMF – World Economic Outlook (říjen 2025; projekce globálního růstu pro 2026). IMF
[18] IMF – Global Debt Database + komentář k úrovni globálního dluhu (září 2025). IMF IMF
[19] Ministerstvo financí ČR – Makroekonomická predikce (listopad 2025; výhled 2026). Ministerstvo financí ČR
[20] ČNB – Prognóza (podzim 2025) + text k obranným výdajům v kontextu deficitu. Česká národní banka Česká národní banka
[21] Eurostat – Asylum applications: monthly statistics (aktualizace 9. září 2025). European Commission
[22] Frontex – EU external borders: irregular crossings fall by a quarter in the first 11 months of 2025 (12. prosince 2025). Frontex
[23] MPO ČR – Národní strategie umělé inteligence ČR 2030 (PDF; 5. září 2024). Ministerstvo průmyslu a obchodu