Kdo se bojí Milionu chvilek? Anatomie hnutí, které politikům připomíná, že stát jim nepatří

Milion chvilek pro demokracii není jen značka velkých demonstrací na Letné. Je to jedna z nejviditelnějších českých občanských pojistek proti tomu, aby si politici pletli volební vítězství s vlastnictvím státu. Článek mapuje, kdo za hnutím stojí, z čeho žije, co dokázalo, proč dráždí své odpůrce – a kde má samo slabá místa.

Když se v Česku zaplní náměstí, politici obvykle rychle zjistí, jaký mají vztah k demokracii. Dokud občan jednou za čtyři roky vhodí lístek do urny, mluví se o vůli lidu. Jakmile se tentýž občan ozve mezi volbami, podepíše výzvu, přijde na demonstraci nebo začne hlídat veřejnoprávní média, soudy či střet zájmů, část moci najednou znervózní. A velmi často začne opakovat starou větu: „Volby rozhodly.“

Volby ale nerozhodují o tom, že se občan má odmlčet. Volby dávají politikům mandát vládnout. Nedávají jim mandát vlastnit stát, umlčet kritiku, oslabit kontrolní instituce ani vydávat každou občanskou nespokojenost za útok na demokracii. Právě v tomto prostoru se pohybuje Milion chvilek pro demokracii: spolek, který se stal pro jedny symbolem občanské odpovědnosti, pro druhé protivnou připomínkou, že veřejnost může být rychlejší než stranické tiskové oddělení.

Milion chvilek jako občanská infrastruktura, ne jen protestní značka

Milion chvilek, z. s., je podle svých stanov dobrovolný, nezávislý a veřejně prospěšný spolek. Účelem spolku je „podpora a kultivace demokratické kultury, občanské angažovanosti a veřejné diskuse v České republice“. Ve stanovách je jako předmět činnosti uvedeno mimo jiné mapování politického dění, analýza problémů demokracie, mobilizace veřejnosti při závažných hrozbách demokratickým mantinelům, petice, protestní setkání a vzdělávání veřejnosti v tématech demokracie, mediální gramotnosti a kritického myšlení.

To je důležité hned na začátku: Milion chvilek není politická strana. Neusiluje o ministerstva, neposílá kandidáty do voleb pod vlastní značkou a nemá vládní program v běžném stranickém smyslu. Zároveň ale není neutrální v hodnotovém smyslu. Je to jasně prodemokratický, prozápadní, proinstitucionální a občansky aktivní aktér. A to je přesně bod, kde vzniká spor.

Část odpůrců říká: „Nejsou neutrální, dělají politiku.“ Jenže občanská společnost nemusí být bez názoru. Bez názoru by byla zbytečná. Rozdíl je jinde: politická strana chce moc získat, občanská organizace ji má hlídat. Strana soutěží o vládu, občanská iniciativa vytváří tlak, aby žádná vláda nepřekročila pravidla hry.

Politici vědí, že veřejnost může přijít.

Hodnota Milionu chvilek proto není jen v tom, kolik lidí přišlo na Letnou. Hodnota je i v tom, že politici vědí, že veřejnost může přijít. Demokratická kontrola často funguje ještě dřív, než se naplní náměstí: jako vědomí, že někdo sleduje, počítá, porovnává, připomíná sliby, vysvětluje rizika a umí během krátké doby dostat téma do veřejného prostoru.

Čtěte také  Občanská síla v zemi, kde politici rádi tvrdí, že demokracie končí volbami

Od petice k Letné: proč se z malé iniciativy stal politický faktor

Kořeny Milionu chvilek sahají k listopadu 2017, kdy se zrodila iniciativa kolem výzvy adresované Andreji Babišovi. Formálně je Milion Chvilek, z. s., veden jako spolek; ARES u něj uvádí IČO 06760538, právní formu spolek a datum vzniku 30. ledna 2018.

První velká etapa byla spojena s kritikou Andreje Babiše, jeho střetu zájmů, kauzy Čapí hnízdo a obav o nezávislost justice. V červnu 2019 se na Letné podle organizátorů sešlo více než 250 000 lidí; iRozhlas tehdy událost popsal jako největší demonstraci od listopadu 1989. V listopadu téhož roku se Letná zaplnila znovu. Milion chvilek se tím stal organizací, kterou nešlo politicky ignorovat.

Byla by ale chyba číst Milion chvilek jen jako „anti-Babiš“ projekt. Taková nálepka je pohodlná pro odpůrce, ale zplošťuje realitu. Vzestup hnutí souvisel s konkrétní politickou figurou, ale jeho dlouhodobé téma je širší: střet zájmů, nezávislost justice, veřejnoprávní média, kvalita veřejné správy, odolnost institucí, oligarchizace státu, vztah Česka k EU a NATO, ruský vliv, občanská gramotnost a schopnost lidí reagovat, když se mění pravidla hry.

To neznamená, že Milion chvilek vždy trefil správnou strategii nebo že jeho jazyk oslovuje všechny. Znamená to, že jeho skutečný význam neleží jen v jedné historické chvíli na Letné. Leží ve schopnosti udržet v české společnosti praktickou myšlenku, že demokracie není hotová služba, kterou za občany obslouží stát.

Rok 2026: veřejnoprávní média jako zkouška občanské pohotovosti

Aktuální síla Milionu chvilek se znovu ukázala ve sporu o veřejnoprávní média. Reuters v květnu 2026 popsal protesty v Praze proti vládním plánům změnit financování České televize a Českého rozhlasu. Podle Reuters kritici varovali, že přesun financování pod státní rozpočet může ohrozit nezávislost médií; vláda naopak tvrdila, že nezávislost bude zachována.

Tady nejde o technickou účetní debatu. Veřejnoprávní média nejsou běžný úřad, který může každý rok čekat, jak se vyspí vláda, rozpočtový výbor nebo ministr kultury. Jejich smysl spočívá právě v tom, že mají být odolná vůči přímému politickému tlaku. Pokud se jejich financování přiblíží vládní ruce, roste riziko, že rozpočet začne být používán jako páka. Nemusí se hned cenzurovat. Stačí nejistota, podfinancování, personální tlak, výměna rad a signál: buďte opatrní.

Mezinárodní organizace sledující svobodu médií na tato rizika upozorňují dlouhodobě. International Press Institute varoval, že český návrh na změnu financování veřejnoprávních médií může být v rozporu s evropským rámcem ochrany médií. Reportéři bez hranic kritizovali záměr rušit koncesionářský poplatek jako riziko pro nezávislost veřejnoprávního vysílání. Evropská vysílací unie a další mediální organizace upozornily, že přímé navázání na státní rozpočet může zvýšit prostor vlády pro finanční tlak.

Právě zde je role Milionu chvilek nejčitelnější. Spolek nemusí dokazovat, že vláda už média ovládla. Stačí upozornit, že vzniká mechanismus, který by ovládnutí usnadnil. Demokracie nestojí na víře, že zrovna tato vláda bude hodná. Demokracie stojí na pravidlech, která mají fungovat i tehdy, když hodná vláda nepřijde.

Finance: citlivé místo, kde se fakta nesmějí nahrazovat dojmem

Financování Milionu chvilek je ideální terč útoků. Peníze jsou citlivé téma a veřejnost má právo ptát se, kdo občanské organizace platí. Jenže férová otázka nezní: „Mají peníze?“ Každá organizace, která dělá celostátní kampaně, pořádá velké akce, platí techniku, bezpečnost, produkci, komunikaci, zaměstnance a právní či účetní služby, peníze potřebuje. Férová otázka zní jinak: odkud peníze přicházejí, zda je financování legální, dohledatelné, auditované a zda existuje doložitelný vliv dárců na rozhodování spolku.

Milion chvilek ve svém FAQ uvádí, že je financován výhradně z dobrovolných příspěvků tisíců soukromých dárců, průměrná výše daru se podle spolku pohybuje kolem 270–375 Kč, spolek nepřijímá peníze ze státního rozpočtu, od politických stran ani od nátlakových skupin. Dále uvádí, že zveřejňuje výroční zprávy, finanční rozvahu, externí audit a nad rámec zákonných povinností vede transparentní účet.

Současně je pravda, že Milion chvilek používá více účtů. Podle vysvětlení spolku slouží transparentní účet výhradně k financování veřejných akcí a kampaní, zatímco běžný účet slouží k dlouhodobému provozu, nájmům a mzdám; přes běžný účet mají přicházet mimo jiné dary z Darujme.cz. Spolek také uvádí, že identitu dárců eviduje a příspěvky nad 100 000 Kč jmenovitě uvádí ve výroční zprávě. Transparentní účet u Fio banky je veřejně dostupný.

Výroční zpráva za rok 2024 uvádí výnosy celkem 21,858 mil. Kč a náklady celkem 20,591 mil. Kč. Přijaté příspěvky, tedy zejména dary, tvořily podle výkazu 21,614 mil. Kč. Osobní náklady činily 10,559 mil. Kč, z toho mzdové náklady 7,936 mil. Kč a zákonné sociální pojištění 2,590 mil. Kč. Ostatní služby činily 8,990 mil. Kč. Výsledek hospodaření po zdanění byl 1,267 mil. Kč.

To je dobrý příklad, jak rozlišovat fakt, legitimní kritiku a manipulaci. Fakt: spolek má kromě transparentního účtu také běžný účet. Legitimní kritika: u organizace, která požaduje transparentnost od politiků, je správné ptát se, zda veřejné vysvětlení toků peněz je dostatečně srozumitelné. Manipulace: samotná existence běžného účtu není důkaz tajného financování, zahraničního řízení ani placení demonstrantů.

Zde by měl být Milion chvilek aktivnější. Ne proto, že by z dostupných dokumentů vyplývalo něco nezákonného. Ale proto, že v politicky toxickém prostředí nestačí mít pravdu v PDF. Je potřeba ji umět vysvětlit člověku, který přijde večer z práce, vidí na sociálních sítích slovo „netransparentní“ a nemá chuť luštit účetní závěrku. Jedna přehledná stránka s ročními příjmy, výdaji, počtem dárců, typy účtů a odpověďmi na nejčastější útoky by měla větší cenu než deset rozhořčených statusů.

Nejdražší není „ulice“, ale udržitelnost

Veřejnost si u Milionu chvilek často představí pódium, ozvučení a zaplněnou Letnou. Výroční zpráva ale ukazuje i jiný obraz: organizaci, která se profesionalizovala. V roce 2024 tvořily osobní náklady přes 10,5 mil. Kč, tedy zhruba polovinu celkových nákladů. To bude pro část lidí dráždivé. Zároveň je to jádro sporu o moderní občanskou společnost: má být velká celostátní občanská organizace jen romantický kroužek dobrovolníků po večerech, nebo má mít profesionální tým, který zvládne komunikaci, kampaně, regionální síť, právní a účetní povinnosti, bezpečnost a dlouhodobé vzdělávání?

Profesionalizace občanské organizace přináší sílu, stabilitu a paměť. Zároveň ale přináší riziko odtržení od běžných lidí, institucionální rutinu a jazyk kampaní, který začne znít lépe na poradě než v hospodě, dílně, škole nebo malém městě. Právě tady se bude rozhodovat, zda Milion chvilek zůstane živým občanským hnutím, nebo se promění v dobře řízenou značku pro už přesvědčené.

Největší námitka odpůrců: „Nikdo je nevolil“

Nejsilnější argument odpůrců zní jednoduše: „Nikdo je nevolil.“ Je pravdivý – a zároveň zavádějící.

Ano, Milion chvilek nebyl zvolen do Poslanecké sněmovny. Nemá mandát vládnout, přijímat zákony, sestavovat rozpočet ani jmenovat ministry. To ale nikdy netvrdil. Jenže demokracie není systém, ve kterém smí mluvit jen zvolení. Nikdo nevolí novináře, soudce, odboráře, univerzitní rektory, spolky, dobrovolníky, profesní komory ani signatáře petic do role vlády. Přesto mají v demokracii své místo.

Demokracie není systém, ve kterém smí mluvit jen zvolení. Nikdo nevolí novináře, soudce, odboráře, univerzitní rektory, spolky, dobrovolníky, profesní komory ani signatáře petic do role vlády. Přesto mají v demokracii své místo.

Listina základních práv a svobod garantuje právo pokojně se shromažďovat. Ministerstvo vnitra popisuje shromažďovací právo jako jedno ze základních práv a svobod a připomíná, že slouží mimo jiné k využívání svobody projevu, výměně informací a účasti na řešení veřejných záležitostí prostřednictvím pokojného vyjadřování stanovisek.

Jinými slovy: demonstrace není chyba systému. Demonstrace je součást systému. Politický tlak z ulice není převrat. Převrat je pokus zrušit pravidla. Protest je pokus připomenout politikům, že pravidla platí i pro ně.

„Chtějí měnit výsledky voleb ulicí“: manipulace, která zaměňuje tlak za převzetí moci

Druhá častá námitka zní: „Milion chvilek chce měnit výsledky voleb ulicí.“ Tady je potřeba být přesný. Ano, demonstrace vytvářejí politický tlak. To je jejich účel. Ale vytvářet tlak není totéž jako rušit výsledky voleb.

Když lidé protestují proti ministrovi, zákonu, střetu zájmů, zásahu do médií nebo ohrožení justice, neberou nikomu mandát. Používají vlastní ústavní práva. Politik může říci: nesouhlasím s nimi. Může říci: jejich argumenty nejsou přesvědčivé. Může říci: voliči rozhodli jinak. Neměl by ale tvrdit, že samotný protest je nedemokratický. To je nebezpečný trik: moc se schová za volby a z občana udělá rušivý prvek.

Správné rozlišení je jednoduché. Volby rozhodují, kdo vládne. Veřejná kontrola rozhoduje, zda vládnutí zůstává v mezích pravidel. Kdo chce po volbách čtyři roky ticha, nechce demokracii. Chce klid na práci bez dozoru.

Čtěte také  Kdo hlídá demokracii v Česku: mapa organizací, médií a iniciativ, které kontrolují moc

Co na Milionu chvilek vidí zahraničí

Milion chvilek není jen domácí téma. Zahraniční média si ho opakovaně všímala hlavně tehdy, když se český politický vývoj dostal do širšího středoevropského rámce.

Reuters v březnu 2026 označil letenskou demonstraci za největší protivládní protest v Česku od roku 2019 a uvedl odhad pořadatelů kolem 250 000 účastníků. Agentura protest zasadila do kontextu obav z vývoje podobného Maďarsku a Slovensku, sporů o veřejnoprávní média, výdajů na obranu a pravidel pro nevládní organizace. Associated Press rovněž psala o pokojném protestu proti nové vládě Andreje Babiše a uvedla, že demonstranti se obávali směřování země k autokratičtějším modelům ve střední Evropě.

Bránit demokratický stát před politiky, kteří se dostali k moci demokraticky, ale mohou mít pokušení oslabovat demokratické pojistky.

To je pro českého čtenáře důležité. Často máme pocit, že české spory jsou jen naše domácí hádky. Jenže otázka, zda moc respektuje média, soudy, občanský sektor a veřejnou kontrolu, je dnes evropské téma. V Maďarsku, Polsku, na Slovensku, v Rumunsku, Srbsku, Gruzii nebo Izraeli se masové protesty opakovaně objevují ve chvíli, kdy část veřejnosti vnímá tlak na instituce. Česko není izolovaný ostrov. Milion chvilek není česká anomálie. Je to česká odpověď na středoevropský problém: jak bránit demokratický stát před politiky, kteří se dostali k moci demokraticky, ale mohou mít pokušení oslabovat demokratické pojistky.

Kde mají odpůrci kus pravdy

Odpůrci hnutí mají v několika bodech legitimní otázky.

První otázka: není Milion chvilek příliš úzce spojen s jednou částí společnosti? Do značné míry ano. Jeho jazyk, symbolika a publikum často lépe fungují u městských, vzdělanějších, proevropských a politicky aktivních lidí. To není vina, ale limit. Pokud chce hnutí opravdu chránit demokracii jako celek, musí umět mluvit i s lidmi, kteří nečtou politické analýzy, nevěří neziskovkám, bojí se drahoty a mají pocit, že slovo „demokracie“ jim nikdo nepřeložil do běžného života.

Druhá otázka: není Milion chvilek selektivní? Částečně to riziko existuje u každé občanské iniciativy. Když si vybere hlavní témata, vždy něco ponechá stranou. Právě proto by měl spolek co nejlépe vysvětlovat, proč reaguje na některé kauzy silně a na jiné méně. Pokud se kritériem stane jen politická blízkost nebo odpor k jednomu táboru, hnutí slábne. Pokud kritériem zůstane ohrožení demokratických pravidel, má pevnější půdu.

Třetí otázka: není profesionální aparát občanského hnutí sám o sobě problém? Ne. Ale je to riziko, které vyžaduje transparentnost. Čím větší organizace, tím větší povinnost vysvětlovat finance, rozhodování, kompetence, mzdy v souhrnných číslech, strategii a limity. Nedůvěra nevzniká jen z útoků odpůrců. Někdy vzniká i z příliš složitého vysvětlování.

Největší slabina Milionu chvilek: jak mluvit za hranici vlastní bubliny

Největší slabina Milionu chvilek podle všeho není financování. Financování je citlivé, ale základní dokumenty a vysvětlení existují. Největší slabina je překlad protestní energie do dlouhodobé občanské práce mimo už přesvědčené publikum.

Milion chvilek umí probudit ty, kteří už tuší, že je zle. Mnohem těžší je oslovit ty, kteří si myslí, že demokracie je luxus pražských kaváren. Nebo ty, kteří jsou politikou tak unavení, že už nevěří nikomu. Nebo lidi v regionech, kteří mají pocit, že se na ně z Prahy mluví tónem: „My víme, co je pro vás správné.“

Tady má hnutí největší úkol. Méně abstraktního moralizování, více konkrétních dopadů. Neříkat jen „braňme veřejnoprávní média“, ale vysvětlit, co se stane běžnému člověku, když se z médií veřejné služby stane vládní informační podnik. Neříkat jen „braňme právní stát“, ale ukázat, proč nezávislá justice chrání i živnostníka, zaměstnance, důchodce, učitele, pacienta nebo majitele bytu. Neříkat jen „buďme občansky aktivní“, ale dát lidem návod: co mohu udělat dnes večer za deset minut?

Demokracie se neudrží jen velkými demonstracemi. Udrží se tím, že se člověk naučí rozeznat manipulaci, zeptat se starosty, napsat poslanci, podpořit nezávislé médium, přečíst výroční zprávu organizace, které posílá peníze, přijít na zastupitelstvo, pomoct s lokální peticí nebo prostě nenechat rodinný oběd úplně ovládnout řetězovým e-mailem.

Jak se vyznat v útocích na Milion chvilek

Občan, který si chce udělat vlastní názor, nemusí Milion chvilek milovat. Měl by ale umět oddělit kritiku od špinění.

Poctivá otázka zní: zveřejňuje spolek výroční zprávy, audit a základní finanční přehledy? Ano, podle vlastního webu a dostupných dokumentů je zveřejňuje. Další otázka zní: používá více účtů a je to srozumitelně vysvětlené? Ano, používá; vysvětlení existuje, ale právě tady by pro běžné čtenáře mohlo být ještě přehlednější. Další otázka zní: platí účastníkům demonstrací? Spolek to odmítá a uvádí, že lidé se akcí účastní dobrovolně a že hradí technické a bezpečnostní zajištění akcí. Pokud někdo tvrdí opak, měl by předložit důkaz, ne jen ironický status.

Manipulace začíná tam, kde se z otázky „jak je financujete?“ stane závěr „někdo vás řídí“. Manipulace začíná tam, kde se z běžného účtu stane automaticky „černá díra“. Manipulace začíná tam, kde se z veřejného protestu stane „pokus zrušit volby“. A manipulace začíná i tam, kde se občanská angažovanost automaticky označí za nenávist jen proto, že míří na držitele moci.

Evropský Civic Space Report 2025 upozorňuje, že občanský prostor v Evropě čelí zesíleným útokům včetně omezování protestních práv, problémů s financováním neziskových organizací a očerňovacích kampaní. To neznamená, že každá kritika neziskovek je útok na demokracii. Znamená to, že nálepkování občanských organizací jako nepřátel státu je známý politický nástroj. Jeho cílem není vždy dokázat konkrétní vinu. Často stačí vytvořit mlhu.

Čtěte také  Jak se bránit politické manipulaci: příručka pro občany, kteří nechtějí skočit na každou kličku

Co Česko získává, když má Milion chvilek

Česko získává organizovanou pohotovost. Síť lidí, kteří dokážou rychle upozornit na problém, přeložit složité politické riziko do srozumitelného jazyka, svolat veřejnost a vytvořit tlak dřív, než se škoda stane nevratnou.

Získává psychologickou protiváhu bezmoci. Autoritářská politika často nežije jen ze strachu. Žije z únavy, cynismu a věty „stejně se nic nezmění“. Velká občanská akce tuto větu rozbíjí. Člověk na náměstí vidí, že není sám. To není maličkost. Pocit osamění je politická zbraň. Společná akce je protilék.

Získává finanční a institucionální prevenci. Korupce, střet zájmů, ovládnutí médií nebo oslabení kontrolních institucí jsou drahé. Mohou stát miliardy, důvěru, mezinárodní pověst i schopnost státu řešit krize. Občanská kontrola je ve srovnání s tím levná. Ne vždy příjemná, ne vždy přesná, někdy přehnaná, ale levnější než stát bez dozoru.

V demokracii se moc půjčuje. Každá vláda je jen dočasný správce. Občan není poddaný. A stát není firemní holding, stranická kancelář ani tiskové oddělení premiéra.

A získává morální připomínku, že republika není majetek vítěze voleb. To je možná nejdůležitější. V demokracii se moc půjčuje, nevlastní. Každá vláda je jen dočasný správce. Občan není poddaný. A stát není firemní holding, stranická kancelář ani tiskové oddělení premiéra.

Co by mohl Milion chvilek dělat lépe

Milion chvilek by měl ještě víc vysvětlovat vlastní finance, jednodušeji a pravidelněji. Ne kvůli odpůrcům, kteří si stejně najdou další nálepku. Kvůli lidem, kteří jsou poctivě nerozhodnutí.

Měl by posílit regionální jazyk. Ne jen jezdit do regionů, ale mluvit z regionů. Jinak se bude stále vracet karikatura, že demokracii brání Praha a zbytek země má poslouchat. Pokud má demokracie žít, musí mít podobu školy v Jablonci, nemocnice v České Lípě, úřadu v Semilech, dopravní zakázky v Liberci, místního zastupitelstva, domu, ulice, rodiny a práce.

Měl by méně spoléhat na velkou mobilizaci jako vrchol a více budovat drobné každodenní občanské návyky. Letná je silný symbol. Ale demokracii častěji rozhoduje člověk, který si najde zápis ze zastupitelstva, ověří výrok politika, podpoří lokální médium, přivede souseda na debatu nebo se odmítne smířit s tím, že „nahoře si to stejně udělají po svém“.

A měl by umět přiznat vlastní limity. Důvěru nevytváří dokonalost. Důvěru vytváří schopnost říct: tady jsme byli nepřesní, tady jsme mluvili příliš k vlastní bublině, tady musíme být srozumitelnější.

Co může udělat občan

Nemusíte být aktivista na plný úvazek. Občanská společnost nestojí jen na lidech, kteří mluví z pódia. Stojí i na lidech, kteří věnují jednu hodinu měsíčně, sto korun, podpis, sdílení ověřeného textu, účast na debatě nebo ochotu nenechat se otrávit.

Pokud chcete Milion chvilek podpořit, nejprve si ho prověřte. Podívejte se na stanovy, výroční zprávu, transparentní účet a vysvětlení financování. Pokud vám dává smysl, můžete přispět, podepsat výzvu, přijít na akci, zapojit se do regionální sítě nebo šířit ověřené informace. Pokud vám smysl nedává, kritizujte ho přesně: za konkrétní rozhodnutí, čísla, strategii nebo jazyk. Ne za vymyšlené spiknutí.

To je ostatně nejlepší test občanské dospělosti. Podporovat neznamená slepě věřit. Kritizovat neznamená špinit. Demokracie potřebuje obojí: podporu dobrých věcí i schopnost hlídat ty, kdo hlídají.

Demokracie není ticho po volbách

Milion chvilek není svatá instituce. Není bezchybný, není neutrální a nemá monopol na demokracii. Má své bubliny, slabiny, komunikační limity a povinnost vysvětlovat vlastní finance tak jasně, aby jim rozuměl i člověk, který nechce číst účetní přílohy.

Přesto je jeho existence pro Česko důležitá. Ne proto, že by každý občan musel souhlasit s každou jeho kampaní. Ale proto, že demokratický stát potřebuje organizované občany, kteří umějí říct: tady už nejde jen o běžný politický spor, tady se sahá na pravidla hry.

Politici, kteří mají alergii na Milion chvilek, obvykle nemají problém s demokracií v den voleb. Mají problém s demokracií den poté. S občanem, který se nenechá poslat domů. S veřejností, která se ptá. S náměstím, které se může zaplnit. A právě proto má smysl Milion chvilek nejen sledovat a podporovat, ale také kriticky hlídat. Protože demokracie není hotový stav. Je to zvyk nenechat moc bez dozoru.

Zdroje a kontext
[1] Stanovy spolku Milion Chvilek, z. s. – účel spolku, předmět činnosti, mobilizace veřejnosti, vzdělávání, veřejná diskuse.
https://milionchvilek.cz/files/stanovy.pdf
[2] ARES – Milion Chvilek, z. s., IČO 06760538 – základní údaje o subjektu, právní forma, datum vzniku.
https://ares.gov.cz/ekonomicke-subjekty/res/06760538
[3] Milion chvilek – FAQ – financování, transparentní a běžný účet, audity, dary, odmítnutí tvrzení o placení účastníků demonstrací.
https://milionchvilek.cz/faq
[4] Milion chvilek – výroční zpráva 2024 – výnosy, náklady, osobní náklady, mediální dosah, Milionová síť, komunikace.
https://milionchvilek.cz/files/vyrocnizprava2024web03-1.pdf
[5] Fio banka – transparentní účet Milionu chvilek – veřejný přehled pohybů na transparentním účtu.
https://ib.fio.cz/ib/transparent?a=20201117
[6] iRozhlas – Letná 2019 – demonstrace Milionu chvilek, odhad účasti více než 250 000 lidí, kontext největší demonstrace od listopadu 1989.
https://www.irozhlas.cz/zpravy-domov/demonstrace-na-letne-milion-chvilek-pro-dmeokracii-andrej-babis-mikulas-minar_1906231217_dbr
[7] Reuters – Czechs rally in country’s largest anti-government protest since 2019 – Letná 2026, odhad 250 000 lidí, veřejnoprávní média, nevládní organizace, středoevropský kontext.
https://www.reuters.com/world/czechs-rally-countrys-largest-anti-government-protest-since-2019-2026-03-21/
[8] Associated Press – protest proti nové vládě Andreje Babiše – pokojný protest na Letné, organizace Milion chvilek, obavy kritiků z vývoje demokracie.
https://apnews.com/article/cd7ca6ff35aa4548118a1e6d981dbd20
[9] Reuters – protesty proti vládním plánům na změnu financování veřejnoprávních médií – Staroměstské náměstí, změna financování, argumenty kritiků a vlády.
https://www.reuters.com/world/czechs-pack-pragues-old-town-square-protest-government-media-plans-2026-05-05/
[10] International Press Institute / RSF / EBU – varování k financování veřejnoprávních médií v Česku – rizika pro nezávislost médií veřejné služby.
https://ipi.media/czech-republic-public-media-funding-bill/
https://rsf.org/en/country-czechia
https://www.ebu.ch/news/2026/03/international-media-organizations-warn-against-direction-of-public-service-media-funding-debate-in-czechia
[11] Listina základních práv a svobod / Ministerstvo vnitra – shromažďovací právo – ústavní rámec práva pokojně se shromažďovat.
https://www.psp.cz/docs/laws/listina.html
https://mv.gov.cz/clanek/shromazdovaci-pravo.aspx
[12] European Civic Forum – Civic Space Report 2025 / CIVICUS Monitor 2025 – evropský a globální kontext tlaku na občanskou společnost, protestní práva a financování neziskového sektoru.
https://civic-forum.eu/civicspace25
https://monitor.civicus.org/globalfindings_2025/
[13] Liberecké listy – Polarizace společnosti: občanská sebeobrana v Česku – navazující redakční kontext o občanské společnosti, polarizaci a kontrole moci.
https://libereckelisty.cz/polarizace-spolecnosti-obcanska-sebeobrana/
[14] Liberecké listy – Korupce v Česku: fenomén, kauzy, řešení – kontext občanské kontroly, korupce a role veřejného tlaku.