Jak se bránit politické manipulaci: příručka pro občany, kteří nechtějí skočit na každou kličku

Politická manipulace dnes málokdy vypadá jako jednoduchá lež. Častěji pracuje s polopravdou, strachem, záměnou pojmů, útokem na média, očerňováním neziskovek nebo větou „volby rozhodly, tak mlčte“. Tato příručka ukazuje, jak podobné kličky poznat, ověřit a nenechat si vzít občanský hlas.

Politická manipulace často nestojí na přímé lži, ale na polopravdě, emocích, nálepkách a vytržení z kontextu.

Nejlepší obranou je hledat primární zdroje, rozlišovat fakta od názorů a ptát se, komu dané tvrzení pomáhá.

Protest, petice, média, neziskovky a žádosti o informace nejsou hrozbou pro demokracii, ale běžnými nástroji občanské kontroly.

Politická manipulace nezačíná tím, že vám někdo řekne: „Teď vás budu klamat.“ Začíná mnohem tišeji. Politik vytáhne jedno číslo bez kontextu. Stranický mluvčí označí kritiku za hysterii. Influencer zopakuje, že „nikdo je nevolil“. Řetězový e-mail dodá, že „tohle vám média neřeknou“. A najednou se v běžné debatě nemluví o tom, co se skutečně stalo, ale o tom, kdo je údajně vlastizrádce, agent, kavárník, dezolát, zaprodanec nebo nepřítel národa.

To není náhoda. Moderní politická manipulace nepotřebuje přesvědčit všechny. Stačí jí znejistit dost lidí, otrávit veřejnou debatu, vyvolat pocit, že pravda stejně neexistuje, a přimět občany k rezignaci. Člověk, který nevěří ničemu, bývá pro moc pohodlnější než člověk, který ověřuje, ptá se a chodí k volbám i na náměstí.

Tento text navazuje na předchozí články: občan jako kontrolor moci

Liberecké listy už v navazující sérii popsaly, proč demokracie nekončí volbami a proč občanská společnost není nepřítel státu, ale bezpečnostní systém, který politikům připomíná, že stát jim nepatří. Samostatný text se věnoval také polarizaci společnosti, tedy stavu, kdy se politický nesouhlas mění v nepřátelství a lidé přestávají uznávat legitimitu druhé strany.

Tento díl má být praktický. Nejde o učebnici mediální výchovy ani moralizování. Jde o návod pro běžného člověka: jak poznat politickou kličku, jak si ověřit výrok, jak číst útoky na veřejnoprávní média, jak se neztratit v debatě o neziskovkách a proč protest nebo petice nejsou útokem na volby.

Čtěte také Kdo hlídá demokracii v Česku: mapa organizací, médií a iniciativ, které kontrolují moc

První pravidlo: rozlišujte lež, omyl, názor a manipulaci

Ne všechno špatné ve veřejné debatě je dezinformace. Ministerstvo vnitra rozlišuje dezinformaci jako systematické a úmyslné klamání, misinformaci jako nesprávnou nebo zavádějící informaci šířenou bez úmyslu klamat a upozorňuje, že mezi těmito kategoriemi existují přechody. To je důležité, protože slovo „dezinformace“ se dnes samo stalo politickou zbraní.

Když někdo řekne nepřesné číslo, může jít o omyl. Když někdo vybere jen část pravdy, může jít o manipulaci. Když někdo vědomě šíří falešnou informaci, aby ovlivnil rozhodování lidí, je to dezinformace. Když někdo vyjadřuje názor, který se vám nelíbí, není to automaticky dezinformace. Demokratická debata unese ostré názory. Neunese systematické klamání.

Praktická otázka pro čtenáře zní: tvrdí autor ověřitelný fakt, nebo vyjadřuje názor? Pokud řekne „vláda selhala“, je to hodnocení. Pokud řekne „vláda snížila rozpočet o 20 miliard Kč“, je to faktické tvrzení, které má být ověřitelné. Manipulace často vzniká tak, že se názor tváří jako fakt, nebo se fakt vytáhne z kontextu a použije jako klacek.

Tvrdí autor ověřitelný fakt, nebo vyjadřuje názor?

Druhé pravidlo: hledejte primární zdroj

Fact-checkeři mají jedno staré a nudné pravidlo: nejdřív hledat primární zdroj. Demagog.cz ve svém návodu připomíná, že primární zdroj je ten, který „sedí na prameni“ – například statistický úřad, návrh zákona, stenozáznam, rozpočet, výroční zpráva nebo původní dokument.

To je nejjednodušší obrana proti politickému divadlu. Politik tvrdí, že se něco schválilo? Najděte usnesení, zákon, hlasování nebo stenozáznam. Někdo tvrdí, že neziskovka bere tajné peníze? Najděte výroční zprávu, účetní závěrku, registr smluv, transparentní účet nebo dotační rozhodnutí. Někdo tvrdí, že veřejnoprávní média „něco tají“? Podívejte se, zda se téma skutečně neobjevilo v ČT, ČRo, ČTK, iRozhlasu, Seznam Zprávách, Deníku N, Novinkách, Aktuálně.cz nebo regionálních médiích.

Nejde o to věřit jedné instituci slepě. Jde o to postupovat od zdroje, který je nejblíž skutečnosti. Řetězový e-mail není důkaz. Screenshot bez odkazu není důkaz. Video sestříhané bez kontextu není důkaz. Anonymní profil není důkaz. A věta „všichni to vědí“ je často jen způsob, jak se vyhnout otázce: kdo přesně to tvrdí a podle čeho?

Kdo přesně to tvrdí a podle čeho?

Třetí pravidlo: pozor na praní špinavých informací

Ministerstvo vnitra používá výraz „praní špinavých informací“. Jde o situaci, kdy se informace nejasného nebo nedůvěryhodného původu postupným přebíráním „očistí“: nejdřív ji napíše anonymní web, potom ji převezme větší stránka, pak ji sdílí politik a nakonec se objeví v debatě jako „někde jsem četl“.

To je velmi častý mechanismus. Původní zdroj může být slabý, anonymní, účelový nebo úplně falešný. Ale když se informace dostatečně dlouho kutálí internetem, lidé si začnou pamatovat už jen samotné tvrzení. Zmizí otázka, odkud pochází.

Praktický test je jednoduchý: vraťte se na začátek řetězce. Kdo s tím přišel první? Je to instituce, soud, úřad, odborník, médium s redakcí a odpovědností, nebo anonymní kanál? Je u informace datum? Je tam odkaz na dokument? Opravilo médium chybu, pokud se mýlilo? Důvěryhodná média podle Ministerstva vnitra zdroje ověřují, rozlišují fakta od domněnek a v případě pochybení zveřejňují opravy. Dezinformační zdroj se často tváří neomylně a za nic neručí.

Kdo s tím přišel první? Je to instituce, soud, úřad, nebo anonymní kanál? Je u informace datum? Je tam odkaz na dokument?

Čtvrté pravidlo: když politik útočí na média, ptejte se proč právě teď

Útoky na média patří k nejběžnějším politickým kličkám. Někdy je kritika médií oprávněná: novináři mohou udělat chybu, být povrchní, přebírat rámování politiků nebo špatně vysvětlit složité téma. Jenže něco jiného je kritizovat konkrétní chybu a něco jiného je systematicky přesvědčovat veřejnost, že novináři jsou nepřátelé.

Evropská komise ve Zprávě o právním státu sleduje mimo jiné justici, protikorupční rámec, pluralitu a svobodu médií a systém brzd a protivah. Jinými slovy: svobodná média nejsou dekorace demokracie. Jsou součást kontrolního systému. Evropský akt o svobodě médií, který vstoupil v platnost v roce 2024 a většina jeho ustanovení se začala používat od 8. srpna 2025, má chránit redakční nezávislost, novinářské zdroje, nezávislé fungování veřejnoprávních médií a transparentnost vlastnictví médií.

Když tedy politik říká „média lžou“, ptejte se: které médium, který text, jaká věta, jaký důkaz? Když tvrdí, že veřejnoprávní média jsou neobjektivní, ptejte se, zda chce zlepšit kontrolní mechanismy, nebo získat vliv na financování, rady, vedení a rozpočet. Skutečná reforma médií má posílit nezávislost. Politická klička obvykle nezávislost oslabuje a nazývá to „narovnáním“.

Když politik říká „média lžou“, ptejte se: které médium, který text, jaká věta, jaký důkaz?

Páté pravidlo: „ulice jde proti volbám“ je falešná věta

Jedna z nejnebezpečnějších manipulací zní: „Volby rozhodly, ulice nemá co mluvit.“ Je to líbivé, stručné a špatně.

Zákon o právu shromažďovacím říká jasně, že každý má právo pokojně se shromažďovat. Výkon tohoto práva slouží mimo jiné k využívání svobody projevu, výměně informací a názorů a k účasti na řešení veřejných a jiných společných záležitostí. Ke shromáždění navíc není třeba předchozí povolení orgánu veřejné moci.

To je zásadní. Demonstrace není porucha demokracie. Demonstrace je demokracie v pohybu. Petice není drzost. Kritika vlády není vlastizrada. Pokojné shromáždění neruší výsledky voleb. Jen připomíná zvoleným politikům, že mandát není bianko šek.

Správné rozlišení je jednoduché: volby rozhodují, kdo vládne. Občanská kontrola rozhoduje, zda vládnutí zůstává pod dohledem. Politik, který má problém s protestem, nemusí mít problém s „ulicí“. Často má problém s občanem, který se nenechal po volbách poslat domů.

Volby rozhodují, kdo vládne. Občanská kontrola rozhoduje, zda vládnutí zůstává pod dohledem.

Šesté pravidlo: u neziskovek se neptejte „berou peníze?“, ale „za co, odkud a pod jakou kontrolou?“

Útoky na neziskové organizace mají jednu výhodu: působí jednoduše. Stačí říct „grantový byznys“, „zahraniční agenti“ nebo „politické neziskovky“ a část publika má pocit, že je všechno jasné. Jenže to jasné není.

Férová otázka nezní, zda organizace má peníze. Každá organizace, která zaměstnává lidi, platí služby, právníky, účetní, techniku, kampaně nebo pomoc v terénu, peníze potřebuje. Férové otázky jsou jiné: zveřejňuje výroční zprávy? Má účetní závěrky? Je financování legální? Jsou známy významné zdroje? Je jasné, na co peníze jdou? Existuje kontrola? Odpovídá činnost deklarovanému účelu?

Stejnou logiku je třeba použít i u politických stran, firem, médií, kampaní, spolků a státních zakázek. Pokud někomu vadí jen dotace pro neziskovky, ale nevadí mu neprůhledné veřejné zakázky, politické trafiky, státní reklama u spřátelených médií nebo podnikatelé závislí na státu, nejde mu o transparentnost. Jde mu o výběrový hněv.

Férové otázky: zveřejňuje výroční zprávy? Má účetní závěrky? Je financování legální? Jsou známy významné zdroje? Je jasné, na co peníze jdou?

Sedmé pravidlo: číslo bez kontextu je často jen převlečený slogan

Čísla vypadají důvěryhodně. Proto se s nimi dobře manipuluje. „Stálo to miliardy.“ „Přišlo jen pár lidí.“ „Většina občanů si přeje.“ „Nikdo tomu nevěří.“ „Každý ví.“ To všechno může znít přesvědčivě, dokud se nezeptáte: odkud číslo pochází, jak bylo měřeno, jaké je srovnání a co se do něj počítá?

Dobré číslo potřebuje čtyři věci: zdroj, datum, metodiku a kontext. Bez nich může být pravdivé, ale zavádějící. Když někdo řekne, že výdaj „vzrostl o 50 %“, musíte vědět, z jakého základu. Když někdo tvrdí, že „většina lidí nevěří vládě“, je dobré vědět, jak se ptal, koho se ptal a co přesně znamená „nevěří“.

OECD v roce 2024 uvedla, že v Česku v roce 2023 vyjadřovalo vysokou nebo středně vysokou důvěru v národní vládu 19 % lidí, v politické strany 14 % a v parlament 20 %. Zároveň platilo, že lidé, kteří mají pocit, že jim politický systém nedává hlas, důvěřují vládě výrazně méně než ti, kteří pocit politického hlasu mají. To je silný údaj. Ale neznamená automaticky, že „všichni nenávidí stát“. Znamená, že důvěra je nízká a že pocit občanského vlivu je pro demokracii zásadní.

Odkud číslo pochází, jak bylo měřeno, jaké je srovnání a co se do něj počítá?

Osmé pravidlo: sociální sítě nejsou náměstí, ale stroj na zesilování emocí

Sociální síť vypadá jako veřejná debata. Často je to ale spíš aukce pozornosti. Vyhrává to, co vyvolá rychlou reakci: hněv, výsměch, strach, pobouření, pocit zrady. Proto se politická manipulace na sítích cítí jako doma.

Ministerstvo vnitra shrnulo experiment NATO StratCom CoE, který během šesti týdnů v roce 2019 nakoupil přibližně 54 000 falešných interakcí pro 105 příspěvků na sociálních sítích za 300 EUR. Čtyři týdny po nákupu bylo podle shrnutí 83 % neautentického obsahu stále online a tři týdny po nahlášení bylo 95 % neautentických účtů stále aktivních. Technologie se od té doby změnila, ale princip zůstává: pozornost se dá kupovat, předstírat a organizovat.

Proto si dejte pozor na větu: „Internet je plný lidí, kteří říkají…“ Možná ano. Ale možná vidíte výsledek algoritmu, koordinované kampaně, placené reklamy, falešných účtů, skupiny aktivistů nebo jen bubliny, do které vás síť zavřela. Počet lajků není důkaz pravdy. Viralita není ověření. A rozzlobený komentář pod každým příspěvkem ještě neznamená, že „národ promluvil“.

Počet lajků není důkaz pravdy. Viralita není ověření.

Deváté pravidlo: nejúčinnější manipulace se netváří jako lež, ale jako únava

Nejnebezpečnější věta současné politiky možná není „oni lžou“. Je to věta: „Stejně jsou všichni stejní.“

Tahle věta vypadá jako životní zkušenost. Ve skutečnosti často slouží těm nejhorším hráčům. Když uvěříte, že všichni kradou, nemá smysl sledovat konkrétní kauzy. Když uvěříte, že všechna média lžou, nemá smysl rozlišovat mezi redakcí a anonymním kanálem. Když uvěříte, že všechny neziskovky jsou paraziti, nemá smysl číst výroční zprávy. Když uvěříte, že všechny protesty jsou zaplacené, nemá smysl mluvit s lidmi, kteří na nich stáli.

Informační vlivové operace podle Ministerstva vnitra narušují proces „autokorekce“ nepřesných informací, který ve zdravé společnosti zajišťují novináři, akademici nebo občanská společnost. Používají techniky klamání, falešné odborníky, podplacené svědky, boty nebo jednostranně používaná média a cílem je mimo jiné narušovat důvěru mezi lidmi i vůči institucím.

To je důležité: cílem nemusí být, abyste uvěřili jedné konkrétní lži. Cílem může být, abyste přestali věřit možnosti pravdu hledat.

Cílem může být, abyste přestali věřit možnosti pravdu hledat. Abyste byli unaveni.

Desáté pravidlo: když někdo odvádí pozornost, vraťte se k jádru

Politické kličky často fungují jako kouřová clona. Místo otázky „proč vláda mění financování médií?“ se začne řešit, kdo byl na demonstraci. Místo otázky „je zakázka výhodná?“ se začne řešit, kdo kritika zná. Místo otázky „je politik ve střetu zájmů?“ se začne řešit, jestli novinář není zaujatý. Místo otázky „co přesně je v zákoně?“ se začne řešit, že opozice kdysi udělala něco jiného.

Někdy je kontext důležitý. Ale odvádění pozornosti má jednoduchý rozpoznávací znak: po pěti minutách debaty už nikdo neřeší původní věc.

Pomáhá vracet se ke čtyřem otázkám: Co přesně se stalo? Kdo o tom rozhodl? Jaký dokument to dokládá? Koho se to prakticky dotkne? Pokud na tyto otázky nedostáváte odpověď, ale slyšíte urážky, nálepky a historické výlety, nejspíš sledujete kouřovou clonu.

Co přesně se stalo? Kdo o tom rozhodl? Jaký dokument to dokládá? Koho se to prakticky dotkne?

Jeden nečekaný detail: občan má víc nástrojů, než si myslí

Manipulace často stojí na pocitu bezmoci. Jenže český občan není odkázán jen na komentování pod články. Má právo žádat informace podle zákona č. 106/1999 Sb. Portál veřejné správy uvádí, že informační zákon upravuje proces poskytování informací na základě žádosti a že povinnými subjekty jsou mimo jiné státní orgány, územní samosprávné celky, jejich orgány a veřejné instituce.

To není drobnost pro právníky. To je praktický nástroj. Můžete se ptát obce, kraje, školy, ministerstva, veřejné instituce. Můžete chtít smlouvu, zápis, rozhodnutí, rozpočet, podklad. Ne vždy dostanete všechno. Ne vždy rychle. Někdy narazíte na výjimky, anonymizaci nebo odpor. Ale už samotná otázka mění vztah občana a moci. Z člověka, který „něco slyšel“, se stává člověk, který žádá dokument.

Stejně důležité je vědět, kam se neobracet s nereálným očekáváním. Nejvyšší kontrolní úřad například vysvětluje, že je nezávislý ústavní orgán bez výkonné pravomoci, kontroluje zejména plnění státního rozpočtu a hospodaření se státním majetkem, ale nezabývá se věcně individuálními podáními občanů jako kvalifikovanými podněty. Praktický občan tedy musí volit správný nástroj: někdy žádost podle „stošestky“, někdy podnět obci nebo kraji, někdy zastupitelstvo, někdy média, někdy policii, někdy volby.

Čtěte také Občanská síla v zemi, kde politici rádi tvrdí, že demokracie končí volbami

Jak poznat politickou manipulaci během jedné minuty

Při čtení politického výroku si položte sedm rychlých otázek.

Zaprvé: je to fakt, názor, nebo emoce?
„Média lžou“ je nálepka. „Tento článek uvedl nepravdivé číslo“ je ověřitelné tvrzení.

Zadruhé: je uveden zdroj?
Pokud ne, berte výrok jako podezřelý, ne jako hotovou pravdu.

Zatřetí: lze dohledat původní dokument?
Zákon, usnesení, smlouvu, rozpočet, statistiku, hlasování, výroční zprávu.

Začtvrté: není vynechán kontext?
Jedno číslo bez srovnání může klamat.

Zapáté: nenahrazuje autor argument nálepkou?
„Agent“, „kavárna“, „dezolát“, „zaprodanci“, „fašisti“, „komunisti“, „nepřátelé národa“ – to jsou signály, že se má vypnout přemýšlení a zapnout kmenová nenávist.

Zašesté: komu výrok pomáhá?
Každá informace má účinek. Někdy nepravda slouží k tomu, aby se lidé hádali, rezignovali nebo přestali sledovat důležitý problém.

Zasedmé: co by muselo být pravda, aby výrok platil?
Tahle otázka je výborná. Nutí autora i čtenáře vrátit se od dojmu k důkazům.

Jak ověřovat výroky politiků

U politických výroků je nejdůležitější trpělivost. Politik často neřekne přímou lež. Řekne větu, která je technicky pravdivá, ale vynechá čas, rozsah, původní stav nebo vlastní odpovědnost.

Když politik tvrdí, že „jsme zvýšili výdaje“, ptejte se: nominálně, nebo reálně po započtení inflace? Když říká „opozice to nikdy neudělala“, ptejte se: v jakém období, v jakém složení vlády, za jakých podmínek? Když říká „Brusel nám nařídil“, ptejte se: je to nařízení, směrnice, doporučení, výklad, nebo domácí politická výmluva? Když říká „experti se shodují“, ptejte se: kteří experti a kde to řekli?

Demagog.cz kontroluje pravdivost tvrzení českých politiků a populárního obsahu na sociálních sítích a uvádí, že hledá důvěryhodné zdroje, které si každý může zkontrolovat. CEDMO popisuje fact-checking jako práci ekosystému fact-checkerů, analytiků dezinformací, organizací mediální gramotnosti a akademiků se zaměřením mimo jiné na střední Evropu a politiku EU. To neznamená, že fact-checkeři jsou neomylní. Znamená to, že existuje řemeslo ověřování: zdroje, metodika, opravy, dohledatelnost.

Čtěte také Polarizace společnosti: občanská sebeobrana proti politice, která z lidí dělá nepřátele

Jak číst útoky na veřejnoprávní média

U veřejnoprávních médií je třeba držet dvě věci současně. Zaprvé: Česká televize a Český rozhlas mohou dělat chyby a mají být kritizovány. Zadruhé: politické oslabení jejich nezávislosti je nebezpečné pro všechny, i pro ty, kdo je dnes nemají rádi.

Evropský akt o svobodě médií zdůrazňuje ochranu redakční nezávislosti, novinářských zdrojů, nezávislé fungování veřejnoprávních médií, transparentnost vlastnictví médií a transparentnost státní reklamy. Media Pluralism Monitor 2025 u Česka uvádí celkové rizikové skóre 52 %, tedy středně vysoké riziko, a zvlášť vysoké riziko v oblasti tržní plurality 76 %. To neznamená, že česká média jsou zničená. Znamená to, že problém koncentrace, vlastnictví, ekonomického tlaku a politické nezávislosti není výmysl hysterických aktivistů.

Praktická otázka tedy nezní: „Líbí se mi moderátor?“ Otázka zní: bude veřejnoprávní médium schopné kritizovat vládu, která rozhoduje o jeho penězích, radách a přežití? Pokud odpověď začíná být nejistá, nejde o mediální detail. Jde o pojistku demokracie.

Bude veřejnoprávní médium schopné kritizovat vládu, která rozhoduje o jeho penězích, radách a přežití?

Jak číst útoky na občanskou společnost

Politická moc se občanské společnosti často nebojí proto, že by byla všemocná. Bojí se jí proto, že je nepříjemná. Ptá se, připomíná, podává žádosti, svolává lidi, čte dokumenty, kontroluje zakázky, podporuje média, hlídá soudy, organizuje petice a narušuje pohodlí moci.

To neznamená, že každý spolek je dobrý. Občanské organizace mohou být nekompetentní, ideologicky úzké, špatně financované, netransparentní nebo odtržené od lidí. Ale řešením není nálepkovat celou občanskou společnost jako parazity. Řešením je vyžadovat stejná pravidla jako od ostatních: transparentnost, doložitelnost, odpovědnost, jasné financování, měřitelné výsledky.

Když politik útočí na neziskovky, ptejte se: vadí mu konkrétní pochybení, nebo samotná existence nezávislé kontroly? To je klíčový rozdíl. Férová kritika zlepšuje veřejný prostor. Mocenský útok ho čistí od nepohodlných hlasů.

Když politik útočí na neziskovky, ptejte se: vadí mu konkrétní pochybení, nebo samotná existence nezávislé kontroly?

Jak se nenechat zatlačit do kmenové války

Manipulace nejlépe funguje tam, kde se lidé přestanou vnímat jako občané a začnou se vnímat jako kmeny. „My“ jsme slušní, chytří, skuteční lidé. „Oni“ jsou zrádci, hlupáci, fašisti, komunisti, zaprodanci, dezoláti, kavárna nebo ovce. V tu chvíli končí spor o fakta a začíná boj o lidskou hodnotu.

Text Libereckých listů o polarizaci připomněl, že nebezpečí nezačíná rozdílným názorem, ale chvílí, kdy lidé přestávají uznávat legitimitu druhé strany. To neznamená, že máte být měkcí k lži, korupci nebo autoritářství. Znamená to, že nemáte přebírat jazyk, který z člověka dělá odpad.

Prakticky: kritizujte výrok, rozhodnutí, hlasování, zákon, financování, střet zájmů, kampaň. Nezačínejte tím, že celou skupinu lidí označíte za méněcennou. Politici, kteří z lidí vyrábějí nepřátele, obvykle nechtějí, aby občané lépe přemýšleli. Chtějí, aby se báli a drželi svého kmene.

Malý občanský protokol: co udělat, když narazíte na podezřelé tvrzení

Nejdřív zpomalte. Manipulace chce rychlou reakci. Hněv je její palivo.

Potom zkopírujte přesné tvrzení. Neověřujte dojem, ale větu.

Najděte primární zdroj. U politiky to může být zákon, hlasování, rozpočet, stenozáznam, tisková zpráva, smlouva, účetní závěrka nebo rozhodnutí.

Podívejte se, zda výrok už neověřil Demagog.cz, CEDMO, AFP, iRozhlas Ověřovna nebo jiné fact-checkingové zdroje.

Zkontrolujte datum. Staré video nebo stará zpráva se často vydává za novou.

Zeptejte se, co chybí. Čísla bez kontextu, fotografie bez místa, citace bez autora a graf bez metodiky jsou varovné signály.

Nesdílejte něco jen proto, že se vám to politicky hodí. Tím se člověk nestává informovaným občanem, ale součástí distribuční sítě.

A pokud se ukáže, že jste sdíleli omyl, opravte ho. Omluva není slabost. Je to známka toho, že nejste propagandista.

Co má dělat stát, pokud to s odolností demokracie myslí vážně

Stát nemá určovat jedinou pravdu. To by bylo nebezpečné. Stát ale má chránit podmínky, ve kterých se pravda dá hledat: svobodná média, dostupné informace, nezávislé instituce, kvalitní školy, otevřená data, transparentní zakázky, ochranu novinářů a občanský prostor.

Evropská komise uvádí, že manipulace s informacemi je vážnou hrozbou pro demokracie a společnosti, protože může podkopávat demokratické instituce, odrazovat lidi od informovaného rozhodování a polarizovat společnost. Stejná Komise rozvíjí nástroje proti dezinformacím, podporuje fact-checkery, mediální gramotnost a evropskou spolupráci.

Český stát by měl přestat předstírat, že mediální gramotnost je okrajové školní téma. Je to bezpečnostní dovednost. Stejně jako se člověk učí neotevírat podezřelou přílohu v e-mailu, měl by se učit neotevírat vlastní hlavu každé politické nálepce. A vlády by měly snést, že nejlepší obrana proti manipulaci často míří i na ně.

Co může udělat občan dnes

Můžete začít velmi malými kroky. Vyberte si jedno médium, které platíte nebo podporujete. Jednou měsíčně si ověřte jeden politický výrok. Naučte se používat registr smluv, portál obce nebo žádost podle zákona o svobodném přístupu k informacím. Když narazíte na řetězový e-mail, nezesměšňujte automaticky člověka, který ho poslal. Zeptejte se: „Odkud to je? Můžeme najít původní zdroj?“

Můžete také chodit na zastupitelstvo, číst zápisy, ptát se poslanců, podporovat lokální novinařinu, občanské spolky nebo watchdogové organizace. Nemusíte být aktivista na plný úvazek. Demokracie nestojí jen na hrdinech. Stojí na lidech, kteří odmítají být pohodlně manipulovatelní.

Nevěřte méně. Ověřujte víc

Cílem kritického myšlení není stát se cynikem, který nevěří ničemu. To je past. Člověk, který nevěří ničemu, je nakonec stejně snadno ovladatelný jako člověk, který věří všemu. Rozdíl je jen v tónu: jeden naletí nadšeně, druhý otráveně.

Skutečná obrana proti manipulaci je klidnější a náročnější. Znamená rozlišovat fakta, názory, omyly a lži. Hledat původní zdroje. Ptát se, kdo má z tvrzení prospěch. Nepřebírat nálepky místo argumentů. Neplést si protest s převratem, kritiku s nenávistí a volby s koncem občanství.

Rozlišovat fakta, názory, omyly a lži. Hledat původní zdroje. Ptát se, kdo má z tvrzení prospěch. Nepřebírat nálepky místo argumentů.

Politici budou vždy zkoušet kličky. Média budou dělat chyby. Neziskovky nebudou svaté. Stát bude mít pokušení vysvětlovat kontrolu jako útok. Ale občan má pořád jednu velkou výhodu: nemusí reagovat okamžitě, nemusí sdílet všechno, nemusí věřit nejsilnějšímu hlasu a nemusí se nechat poslat domů větou „volby rozhodly“. Demokracie potřebuje lidi, kteří se ptají i potom.

Zdroje a kontext
[1] Liberecké listy – Občanská síla v zemi, kde politici rádi tvrdí, že demokracie končí volbami, 18. května 2026.
https://libereckelisty.cz/demokracie-obcanska-spolecnost-kontrola-moci/
[2] Liberecké listy – Polarizace společnosti: občanská sebeobrana proti politice, která z lidí dělá nepřátele, 9. května 2026.
https://libereckelisty.cz/polarizace-spolecnosti-obcanska-sebeobrana/
[3] Ministerstvo vnitra ČR – Definice dezinformací a propagandy, Centrum proti hybridním hrozbám.
https://mv.gov.cz/chh/clanek/definice-dezinformaci-a-propagandy.aspx
[4] Ministerstvo vnitra ČR – Boj proti informačním vlivovým aktivitám: Příručka pro komunikátory, Centrum proti hybridním hrozbám.
https://mv.gov.cz/chh/clanek/boj-proti-informacnim-vlivovym-aktivitam-prirucka-pro-komunikatory.aspx
[5] Ministerstvo vnitra ČR – Jak snadné je manipulovat s informacemi na sociálních sítích, shrnutí experimentu NATO StratCom CoE.
https://mv.gov.cz/chh/clanek/jak-snadne-je-manipulovat-s-informacemi-na-socialnich-sitich.aspx
[6] OECD – Survey on Drivers of Trust in Public Institutions 2024: Czechia, 10. července 2024.
https://www.oecd.org/en/publications/oecd-survey-on-drivers-of-trust-in-public-institutions-2024-results-country-notes_a8004759-en/czechia_54847e53-en.html
[7] Zákon č. 84/1990 Sb., o právu shromažďovacím, aktuální znění.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/1990-84
[8] Portál veřejné správy – Podání žádosti o poskytnutí informace, zákon č. 106/1999 Sb.
https://portal.gov.cz/informace/podani-zadosti-o-poskytnuti-informace-INF-308
[9] Demagog.cz – Ověřujeme pro Vás / Ověřování pro začátečníky, metodika ověřování výroků a důraz na primární zdroje.
https://demagog.cz/
https://demagog.cz/diskuze/overovani-pro-zacatecniky
[10] CEDMO – Jak pracujeme, fact-checking, analýza dezinformací, mediální gramotnost, střední Evropa a EU.
https://cedmohub.eu/cs/overovani-faktu/jak-pracujeme/
[11] European Commission – Countering information manipulation, přehled evropských nástrojů proti informační manipulaci a dezinformacím.
https://commission.europa.eu/topics/countering-information-manipulation_en
[12] European Commission – European Media Freedom Act, ochrana mediální plurality, nezávislosti médií a veřejnoprávních médií.
https://commission.europa.eu/strategy-and-policy/priorities-2019-2024/new-push-european-democracy/protecting-democracy/european-media-freedom-act_en
[13] European Commission – 2025 Rule of Law Report, sledování justice, protikorupčního rámce, médií a brzd a protivah.
https://commission.europa.eu/strategy-and-policy/policies/justice-and-fundamental-rights/upholding-rule-law/rule-law/annual-rule-law-cycle/2025-rule-law-report_en
[14] Centre for Media Pluralism and Media Freedom – Media Pluralism Monitor 2025: Czech Republic, rizika mediální plurality v Česku.
https://cmpf.eui.eu/country/the-czech-republic/
[15] Nejvyšší kontrolní úřad – Náležitosti individuálního podnětu ke kontrole, postavení NKÚ a limity individuálních podnětů.
https://www.nku.cz/cz/otevreny-urad/poskytovani-informaci/poskytnute-informace-dle-zak-106/nalezitosti-individualniho-podnetu-ke-kontrole-id8208/