Kdo vlastní česká média a proč na tom záleží

Médium není jen titulek, článek a logo na webu. Za každou redakcí stojí vlastník, peníze, obchodní model, politické prostředí a způsob distribuce. Kdo chce číst zprávy kriticky, nemá sledovat jen to, co médium píše, ale také komu patří, kdo ho platí, jaké má zájmy a kdo rozhoduje o tom, zda se k vám vůbec dostane.

Nestačí číst článek. Je dobré vědět, z jakého domu vyšel

Čtenář obvykle vidí titulek, fotografii, autora a značku média. Jenže skutečné zázemí zprávy je hlubší. Důležité je, kdo médium vlastní, z čeho žije, jaké má náklady, kdo mu prodává reklamu, kdo mu přivádí čtenáře, zda má redakční pravidla a zda může vlastník do obsahu zasahovat přímo, nebo nepřímo.

To neznamená, že každý článek v médiu vlastněném miliardářem je automaticky špatný. Ani to neznamená, že malé nezávislé médium má vždy pravdu. Kritické myšlení není nálepka. Kritické myšlení je schopnost ptát se: Kdo mluví? Za čí peníze? V jakém zájmu? A je to doložené?

V českém prostředí je tato otázka zvlášť důležitá. V posledních patnácti letech se média výrazně přesunula z rukou zahraničních vydavatelů k českým podnikatelským skupinám, miliardářům a vlastníkům s byznysem v oblastech silně závislých na státu: energetika, finance, zdravotnictví, telekomunikace, průmysl, nemovitosti, sport, veřejné zakázky, regulace.

Výsledek není jednoduchá pohádka o zlých majitelích a hodných novinářích. V řadě redakcí pracují poctiví novináři bez ohledu na majitele. Zároveň ale platí, že vlastnictví média vytváří rámec. Určuje rozpočet, strategii, vedení, obchodní tlak, témata, která se vyplatí rozvíjet, i témata, která mohou být nepohodlná.

Česká mediální mapa: pestrá na povrchu, koncentrovaná v pozadí

Evropský projekt Euromedia Ownership Monitor ve zprávě o Česku pro rok 2025 konstatuje, že český mediální trh dál hraje roli v koncentraci politické, ekonomické a mediální moci. Zpráva upozorňuje, že změny vlastnictví byly významné, ale nikoli koncepční: trh zůstává charakteristický propojením médií s širšími podnikatelskými a holdingovými strukturami.

Media Pluralism Monitor 2025 hodnotí v Česku oblast tržní plurality jako vysoce rizikovou. Upozorňuje hlavně na vysokou koncentraci mediálního vlastnictví, nedostatečnou speciální regulaci proti nadměrné koncentraci a slabší transparentnost vlastnictví v některých segmentech.

To je základní kontext. Česká mediální krajina není jednolitá propaganda. Je tu veřejnoprávní sektor, velké komerční skupiny, online platformy, menší nezávislé redakce, nadačně podporované projekty, lokální weby, radniční periodika, alternativní scéna, podcasty, influenceři a sociální sítě. Pestrá nabídka ale neznamená automaticky rovnováhu. Několik velkých hráčů má silný vliv nejen na tvorbu zpráv, ale také na distribuci, reklamu, televizi, tisk, internetové portály a technologické zázemí.

Právě proto má smysl rozlišovat typy vlastnictví. Ne jako nálepky, ale jako čtenářskou mapu rizik.

Oligarchické vlastnictví: médium jako vliv, pojistka nebo politický nástroj

Oligarchické vlastnictví neznamená jen to, že médium vlastní bohatý člověk. Znamená to, že vlastník má rozsáhlé ekonomické zájmy mimo média a média mohou být vedlejším, ale strategicky užitečným nástrojem: k ochraně reputace, tlaku na konkurenci, ovlivňování politiky, vyvažování nepříznivých zpráv nebo zvyšování společenského vlivu.

V Česku se tato debata spojila hlavně s Andrejem Babišem a skupinou Mafra. Mafra byla v minulosti spojena s Babišovým vlastnictvím přes jeho podnikatelské zázemí. V roce 2023 ji koupila skupina Kaprain podnikatele Karla Pražáka a v roce 2026 ÚOHS povolil, aby společnost Tymeprax Pavla Tykače odkoupila polovinu mediální skupiny Mafra; druhou polovinu si ponechává Kaprain. Mafra vydává mimo jiné MF Dnes, provozuje iDNES.cz, Lidovky.cz, Rádio Impuls a další tituly.

Tento příklad ukazuje širší trend. Média mohou být pro velké podnikatele ekonomicky zajímavá, ale také společensky strategická. Vlastnictví deníku, webu nebo televize dává možnost ovlivňovat agendu, viditelnost témat, tón veřejné debaty a vztah k politikům. Nemusí jít o každodenní pokyny editorům. Někdy stačí vědomí redakce, kdo je vlastník, co ho zajímá a kde by se konflikt mohl prodražit.

Čtenářský závěr: u oligarchického média se neptejte jen, zda článek obsahuje chybu. Ptejte se také, která témata se v médiu dlouhodobě objevují, která mizí a jak médium píše o byznysu, politických spojencích nebo regulacích, které se dotýkají vlastníka.

Korporátní vlastnictví: televize, reklama, data a obchodní logika

Korporátní vlastnictví je méně osobní, ale také významné. Média jsou součástí větších skupin, které mohou působit v televizi, telekomunikacích, online reklamě, distribuci, streamingu nebo produkci obsahu.

Typickým příkladem je televizní a digitální trh. MediaGuru ve své mapě vlastníků upozorňuje například na skupinu PPF, která rozšiřovala mediální a televizní aktivity přes TV Nova a sportovní kanály, a zároveň působí v širším technologickém a telekomunikačním zázemí. Euromedia Ownership Monitor u PPF upozorňuje právě na propojení obsahu, přenosu a telekomunikační infrastruktury jako na z hlediska plurality citlivou oblast.

Korporátní médium nemusí mít přímý politický cíl. Jeho hlavní tlak může být obchodní: sledovanost, reklama, předplatné, nízké náklady, zábava, rychlost, video, sportovní práva, exkluzivní obsah, maximalizace zásahu. Rizikem není jen „cenzura“. Rizikem je také to, že dražší a pomalejší žurnalistika ustupuje levnějšímu obsahu, bulváru, emocím, celebrity agendě, zábavě nebo tématům, která dobře nesou reklamu.

Čtenářský závěr: u korporátních médií sledujte nejen vlastníka, ale i obchodní model. Médium, které žije hlavně z reklamy a sledovanosti, má přirozený sklon vyrábět obsah, na který se kliká. To ještě není hřích. Ale není to totéž jako veřejná služba.

Podnikatelsko-politické vlastnictví: když je médium součástí širší hry

Zvláštní kategorií jsou média vlastněná lidmi nebo skupinami, které mají viditelné politické preference, politické vazby nebo aktivní vztah k veřejné moci. Nemusí jít jen o přímé vlastnictví politikem. Stačí, že vlastník má zájmy v sektorech, o nichž rozhodují politici a regulátoři.

Media Pluralism Monitor 2025 připomíná, že rozhodnutí Ústavního soudu z prosince 2024, kterým byly z procedurálních důvodů zrušeny části takzvaného lex Babiš II, znovu otevřelo právní cestu k tomu, aby politici mohli vlastnit celostátní média. Ústavní soud tehdy zdůraznil hlavně problém neústavního „přílepku“, nikoli věcný závěr, že vlastnictví médií politiky je bez rizika.

Veřejná debata se často zasekne na osobě Andreje Babiše. Jenže systémová otázka je širší: má mít aktivní politik možnost vlastnit médium, které informuje o jeho konkurentech, jeho vládě, jeho kauzách a jeho ekonomických zájmech? A pokud ano, jak má čtenář poznat, kdy médium slouží veřejnosti a kdy vlastníkovi?

Čtenářský závěr: pokud je médium napojeno na aktivní politiku, buďte přísnější. Ne proto, že v něm musí být všechno nepravdivé. Ale proto, že střet zájmů je strukturální, ne jen psychologický.

Kdo vlastní největší česká média: orientační mapa pro čtenáře

Česká mediální krajina je na první pohled pestrá. Když se ale podíváte na vlastnické zázemí, velká část nejviditelnějších médií se soustředí kolem několika silných skupin: veřejnoprávních institucí, domácích miliardářů, velkých investičních skupin, internetových firem a menších nezávislých vydavatelů. Euromedia Ownership Monitor 2025 upozorňuje, že české vlastnictví médií je výrazně propojené s ekonomickou elitou a že koncentrace moci se netýká jen samotného obsahu, ale také distribuce tisku a digitálních kanálů.

Tento přehled není úplný seznam všech českých médií. Je to praktická mapa největších nebo nejvýznamnějších hráčů, u nichž má běžný čtenář vědět, kdo za nimi stojí.

Veřejnoprávní a veřejná média

Média / značky | Kdo je vlastní / zřizuje | Co si z toho má čtenář vzít
Česká televize – ČT1, ČT2, ČT24, ČT sport, ČT art, iVysílání | Česká televize je právnická osoba zřízená zákonem o České televizi. Nemá soukromého vlastníka; kontrolu vykonává Rada České televize podle zákona. | Nejde o médium vlastněné státem ve smyslu vládní redakce ani o soukromou firmu. Je to médium veřejné služby. Klíčové je financování a nezávislost na vládní většině.
Český rozhlas – Radiožurnál, Plus, Dvojka, Vltava, regionální stanice | Český rozhlas je veřejnoprávní instituce zřízená zákonem o Českém rozhlasu. | Stejně jako u ČT platí: veřejná služba, nikoli soukromý vlastník. U aktuálních debat o financování je důležité sledovat, zda nebude růst závislost na státním rozpočtu.
ČTK – Česká tisková kancelář | Veřejnoprávní zpravodajská agentura podle zákona o ČTK; hospodaří s vlastním majetkem a poskytuje agenturní servis dalším médiím. | ČTK není běžný zpravodajský web pro masového čtenáře, ale mnoho médií z jejích zpráv vychází. Je proto důležitá pro celý informační ekosystém.

Velké televizní a internetové skupiny

Média / značky | Vlastník / ovládající skupina | Co si z toho má čtenář vzít
TV Nova, TN.cz, Nova Cinema, Nova Sport, Oneplay | Skupina Nova patří do CME, kterou ovládá PPF Group. Oneplay vznikl propojením streamingové služby Voyo a O2 TV. | Nova je nejsilnější komerční televizní značka. Důležité je propojení obsahu, streamingu, sportovních práv a telekomunikační infrastruktury PPF.
FTV Prima, CNN Prima News, iPrima.cz, Prima+, Prima Cool, Prima Zoom | Skupina Prima je spojena s holdingem GES a podnikatelem Ivanem Zachem. Vlastnickou strukturu Primy a souvisejících firem uvádí mediální mapa MediaGuru. | Prima je druhý hlavní komerční televizní pilíř. U CNN Prima News je důležité sledovat kombinaci zpravodajství, komentářů, politických debat a obchodního modelu komerční televize.
Seznam.cz, Seznam Zprávy, Novinky.cz, Právo, Sport.cz, Super.cz, Proženy.cz, Garáž.cz | Seznam.cz je spojen s Ivem Lukačovičem. Seznam zároveň majoritně ovládl vydavatelství Borgis, které vydává deník Právo a dodává obsah pro Novinky.cz; spojení v roce 2023 povolil ÚOHS. | Seznam není jen redakce. Je to vyhledávač, e-mail, homepage, reklamní systém, obsahová platforma a významný distributor pozornosti. U něj je důležité sledovat nejen vlastnictví médií, ale i distribuční moc.

Velké vydavatelské domy

Média / značky | Vlastník / ovládající skupina | Co si z toho má čtenář vzít
Mafra – MF DNES, iDNES.cz, Lidovky.cz, Metro, Rádio Impuls, Óčko | Od roku 2026 má Mafru společně kontrolovat skupina Kaprain Karla Pražáka a společnost Tymeprax Pavla Tykače. ÚOHS 1. dubna 2026 povolil odkup 50 % Mafry společností Tymeprax; druhou polovinu si ponechává Kaprain. | Mafra je jeden z nejdůležitějších mediálních domů v Česku. Po éře Andreje Babiše přešla do vlastnictví jiných velkých podnikatelských skupin. Čtenář má sledovat, jak médium píše o politice, energetice, byznysu a zájmech vlastníků.
Czech News Center – Blesk, Aha!, Sport, Reflex, E15, Blesk.cz, iSport.cz, Reflex.cz, E15.cz, Živě.cz, Auto.cz | CNC patří pod Czech Media Invest. Podle mediální mapy a databází NFNZ je vlastnické zázemí spojeno s Danielem Křetínským, Patrikem Tkáčem a Romanem Korbačkou. | CNC je silné hlavně v bulváru, sportu, magazínech a velkém online zásahu. U této skupiny je důležité sledovat kombinaci masového dosahu, byznysových titulů a širších podnikatelských zájmů vlastníků.
Economia – Hospodářské noviny, HN.cz, Aktuálně.cz, Ekonom, Centrum.cz, Atlas.cz, Žena.cz | Economia je spojena se Zdeňkem Bakalou; vlastnickou strukturu uvádí mediální mapa MediaGuru. | Economia má silnou pozici v ekonomickém a politickém zpravodajství. U čtení je dobré vnímat její liberálně-ekonomický profil a vazbu na podnikatelské zázemí vlastníka.
Vltava Labe Media – Deník.cz, regionální Deníky, Vlasta, Květy, Story, iReceptář a další tituly | Vltava Labe Media je spojena s investiční skupinou Penta a jejími vlastníky; mediální mapa uvádí mimo jiné Marka Dospivu a další osoby v širší vlastnické struktuře. | VLM je klíčový hráč pro regionální tisk a weby. U lokálních témat je důležité vědět, že regionální „Deníky“ nejsou nezávislé místní redakce v každém městě, ale součást velkého vydavatelského domu.

Rozhlasové skupiny

Média / značky | Vlastník / ovládající skupina | Co si z toho má čtenář vzít
Media Bohemia – Hitrádio, Rádio Blaník, Fajn rádio, Rock Radio | Media Bohemia je významná rozhlasová skupina; podle dostupných mediálních zdrojů je spojena s Danielem Sedláčkem a Janem Neumanem. | Rozhlas není jen Český rozhlas. Komerční rádia mají velký zásah, často regionální identitu a silnou reklamní logiku.
Radio United Group / Radio United Broadcasting – Kiss, Country Radio, Radio Beat, Radio 1, Signál Rádio, Radio Spin | Skupina je v mediálních mapách spojována s podnikatelským zázemím Ivana Zacha a strukturou kolem GES / Primy. | U části rádií se propojuje televizní, rozhlasový a reklamní byznys. To je důležité hlavně při sledování politické reklamy, mediálního zastupování a obchodních vazeb.

Nezávislá, předplatitelská a redakčně vlastněná média

Média / značky | Vlastník / ovládající struktura | Co si z toho má čtenář vzít
Deník N | Deník N vydává N media a.s. Podle vlastního zveřejnění ji vlastní česká Nadace Independent Press a slovenský Denník N; část akcií drží také zaměstnanci redakce. | Deník N stojí výrazně na předplatném. Výhodou je menší závislost na reklamě a velkém byznysu; čtenář má ale i zde sledovat ideový profil, výběr témat a transparentnost.
Respekt | Respekt od roku 2023 vlastní společnost Respekt Media. Tu založily subjekty kolem Denníku N, Independent Press, Aegis Holding a redaktoři či zaměstnanci Respektu. | Respekt je příklad média, které odešlo z velkého vydavatelského domu do smíšené vlastnické struktury s účastí redakce a investorů.
Reportér / Reportér Magazín | Podle mediální mapy je spojen s Robertem Čásenským. | Menší autorské médium s důrazem na dlouhé texty, reportáže a rozhovory. Vliv neměří jen návštěvnost, ale také kvalita a agenda.
Forum24 | Podle mediální mapy je spojeno s Pavlem Šafrem. | Jde o výrazně názorové médium. Čtenář má jasně rozlišovat mezi zpravodajstvím, komentářem a politickým postojem.
Echo24 / Týdeník Echo | Echo Media založil Dalibor Balšínek; pozdější vlastnické změny spojily médium s Markem Španělem a okruhem SPM / Echo Media. | Echo je výrazně názorové a konzervativně-liberální médium. U podobných médií je důležité číst je jako kombinaci zpravodajství, komentáře a ideového výběru témat.
Investigace.cz | Projekt Českého centra pro investigativní žurnalistiku, nezisková investigativní redakce. | U investigativních neziskových projektů je zásadní sledovat zdroje financování, metodiku, mezinárodní spolupráci a práci s dokumenty.
HlídacíPes.org | Projekt Ústavu nezávislé žurnalistiky. | Menší analyticko-investigativní médium. Důležité je sledovat transparentnost, autory, zdroje a oddělení komentáře od zpravodajství.

Alternativní, názorová a okrajová média s výrazným dosahem

Média / značky | Vlastník / ovládající struktura | Co si z toho má čtenář vzít
Parlamentní listy | Parlamentní listy byly dlouhodobě spojeny s Our Media a Ivem Valentou. V roce 2023 je získala nově vzniklá firma Naše Média, za níž stáli mimo jiné Marek Španěl a Slavomír Pavlíček. | Nejde o oficiální médium Parlamentu ČR, i když název může působit institucionálně. Čtenář má u podobných médií zvlášť kontrolovat autory, zdroje, titulky a rozdíl mezi rozhovorem, komentářem a zprávou.

Co z mapy vlastnictví plyne pro čtenáře

Vlastnictví samo nerozhoduje o pravdivosti článku. Článek v médiu vlastněném miliardářem může být přesný. Článek v malém nezávislém médiu může být slabý. Veřejnoprávní médium může udělat chybu. Názorový web může přinést důležitý dokument.

Vlastnictví ale říká, kde hledat možný zájem. U velkých podnikatelů sledujte byznysové a politické vazby. U komerčních televizí tlak sledovanosti a reklamy. U veřejnoprávních médií stabilitu financování a nezávislost rad. U lokálních médií vztah k radnici, inzerentům a místním podnikatelům. U neziskových a grantových projektů transparentnost financování. U sociálních sítí a portálů otázku, kdo rozhoduje o distribuci pozornosti.

Praktické pravidlo je jednoduché: nepřestávejte číst médium jen proto, že znáte jeho vlastníka. Ale nikdy nečtěte médium tak, jako by žádného vlastníka nemělo.

Veřejnoprávní média: proč jsou nepohodlná a proč na nich záleží

Česká televize a Český rozhlas patří mezi média veřejné služby. Jejich smyslem není maximalizovat zisk, sloužit vlastníkovi ani vyhrávat politickou kampaň. Mají poskytovat obsah ve veřejném zájmu: zpravodajství, publicistiku, vzdělávání, kulturu, regionální pokrytí, menšinové pořady, archiv, krizové informace, debaty a programy, které by čistě komerční trh často neuživil.

To neznamená, že veřejnoprávní média jsou bez chyb. Česká televize i Český rozhlas si zaslouží kritiku, kontrolu, zpětnou vazbu, přezkum hospodaření a debatu o kvalitě. Ale jejich vlastnická logika je jiná. Nepatří miliardáři, firmě ani politické straně. Mají sloužit veřejnosti a být financovány tak, aby nebyly každý rok vydíratelné vládní většinou.

Právě proto je aktuální debata o financování mimořádně důležitá. Vláda Andreje Babiše 15. června 2026 schválila návrh, podle něhož by Česká televize a Český rozhlas přestaly být financovány z televizních a rozhlasových poplatků a hlavním zdrojem by se stal příspěvek ze státního rozpočtu. Návrh počítá pro rok 2027 s částkou 5,740 miliardy Kč pro Českou televizi a 2,065 miliardy Kč pro Český rozhlas a s valorizací od roku 2028.

Kritici namítají, že přesun do státního rozpočtu zvyšuje riziko politického tlaku. Reuters informoval, že změna by znamenala asi patnáctiprocentní snížení financování oproti současným příjmům z poplatků a že vedení České televize varovalo před propouštěním stovek zaměstnanců. Evropský akt o svobodě médií přitom klade důraz na to, aby financování médií veřejné služby bylo přiměřené, udržitelné, předvídatelné a založené na transparentních a předem stanovených kritériích.

Čtenářský závěr: veřejnoprávní média nejsou svatá kráva. Ale v zemi s koncentrovaným soukromým vlastnictvím jsou důležitou protiváhou. Pokud mají být kritizována, má to být kvůli konkrétním chybám, ne proto, že jsou nepohodlná pro vládu, opozici nebo komerční konkurenci.

Nezávislá a předplatitelská média: svoboda za cenu křehkosti

Vedle velkých skupin existují média, která stojí hlavně na předplatném, menších investorech, redakčním kreditu, komunitě čtenářů nebo kombinaci předplatného, grantů a reklamy. Patří sem například Deník N, Investigace.cz, HlídacíPes.org, Reportér, Alarm, A2larm, Voxpot a další projekty různých ideových profilů.

Jejich výhodou je menší závislost na jednom velkém korporátním majiteli. Nevýhodou je ekonomická křehkost. Kvalitní žurnalistika je drahá: investigace, regionální reportáž, factchecking, editace, právní ochrana, datová práce, cestování, čas. Pokud čtenář nechce platit, někdo jiný platit musí. A ten „někdo jiný“ může být inzerent, vlastník, grant, nadace, stát, platforma nebo sponzor.

Nadační fond nezávislé žurnalistiky upozorňuje, že český online prostor je nepřehledný a čtenář často ani neví, jaké médium právě čte. Projekt Mapa médií proto sleduje mimo jiné vlastnictví, transparentnost, autorskou odpovědnost, oddělení reklamy a podíl vlastního obsahu.

Čtenářský závěr: nezávislé médium neznamená automaticky bezchybné médium. Sledujte, zda uvádí vlastníka, financování, autory, redakční pravidla, opravy, zdroje a oddělení reklamy od redakčního obsahu. Transparentnost je minimální vstupenka k důvěře.

Nadační, grantová a nezisková média: veřejný zájem, ale i otázka závislosti

Nadační a grantově podporovaná média mohou dělat témata, která trh neuživí: korupci, životní prostředí, sociální problémy, regiony, menšiny, zahraniční souvislosti, data, dlouhé kauzy. To je jejich síla.

Zároveň se čtenář musí ptát i tady: kdo grant poskytuje, na jaké téma, za jakých podmínek a zda grant ovlivňuje obsah. Samotné grantové financování není problém. Problém by byl skrytý grant, účelově zadaný obsah bez označení nebo závislost na jednom zdroji, který si může diktovat agendu.

Dobrý grantový projekt má jasně uvedeno, kdo ho podporuje, co přesně podpora financuje a jak je zajištěna redakční nezávislost. Totéž platí pro nadační fondy, donátory a filantropii.

Čtenářský závěr: neptejte se jen „je to neziskovka?“. Ptejte se: je financování zveřejněné, rozumně diverzifikované a oddělené od redakčního rozhodování?

Lokální média: největší slepá skvrna demokracie

Lokální a regionální média jsou pro demokracii zásadní. Právě tam se rozhoduje o školách, silnicích, nemocnicích, veřejných zakázkách, územních plánech, developerských projektech, odpadech, sportovních dotacích a místních firmách. Jenže právě lokální žurnalistika je ekonomicky nejslabší.

Projekt Local Media for Democracy u Česka upozorňuje, že tradiční struktura lokálních a regionálních médií se postupně vyprazdňuje a objevují se takzvané „news deserts“ — oblasti s nedostatkem nezávislého místního zpravodajství. Media Pluralism Monitor 2025 k tomu přidává varování před instrumentalizací lokálních a regionálních médií místními politiky a stranami.

V českém prostředí to znamená zvláštní problém. Tam, kde chybí nezávislá lokální redakce, roste význam radničních periodik, facebookových skupin, tiskových zpráv a neformálních informačních kanálů. Radniční list může být užitečný servis. Ale pokud je řízen radnicí a neumožňuje skutečnou pluralitu, není to nezávislé médium. Je to komunikační nástroj samosprávy.

Čtenářský závěr: u lokálních informací se vždy ptejte, zda text napsala nezávislá redakce, radnice, příspěvková organizace, politická skupina, developer, spolek nebo anonymní profil. V místní politice se hranice mezi informováním a PR stírá nejrychleji.

Distribuce: kdo rozhoduje, co se k vám dostane

Vlastnictví média je jen první patro. Druhé patro je distribuce. Čtenář nemusí přijít na web přímo. Zprávu mu ukáže vyhledávač, sociální síť, agregátor, e-mailový newsletter, homepage portálu, aplikace, diskusní platforma, influencer nebo algoritmus.

Euromedia Ownership Monitor upozorňuje na specifickou roli Seznam.cz v Česku: nejde jen o vlastní média, ale také o vyhledávání, e-mail, homepage, reklamu, diskuse, zpravodajské kanály a přivádění čtenářů k obsahu jiných vydavatelů [1]. Globální platformy jako Google, Meta, YouTube, TikTok nebo X pak ovlivňují, jak se zprávy šíří, co získá pozornost a co zmizí.

To je možná nejméně viditelná část mediální moci. Vlastník novin rozhoduje, co napíše redakce. Platforma ale může rozhodovat, zda článek vůbec uvidíte. A to často podle pravidel, která čtenář, redakce ani stát plně nevidí.

Čtenářský závěr: nečtete jen média. Čtete média přes filtry. Sledujte, odkud se k vám zpráva dostala: přímá návštěva webu, vyhledávání, sociální síť, doporučovací algoritmus, newsletter, influencer, nebo náhodný virální výřez.

Česká specialita a evropský trend

Českou specialitou není to, že média mají vlastníky. To je normální všude. Specifické je silné propojení velkých médií s domácí ekonomickou elitou a s vlastníky, kteří mají rozsáhlé zájmy mimo mediální trh. Zahraniční vydavatelé, kteří v 90. letech a po roce 2000 drželi podstatnou část českých médií, postupně odešli. Nahradili je domácí miliardáři, investiční skupiny a holdingy.

Evropským trendem je zároveň ekonomická krize klasických médií. Tištěné noviny ztrácejí náklad, reklama odchází k digitálním platformám, mladší publikum sleduje video, podcasty, sociální sítě a influencery. Reuters Institute ve svých digitálních zprávách dlouhodobě popisuje pokles vlivu tradičních médií, růst sociálních a video platforem, fragmentaci publika a sílící roli alternativního mediálního ekosystému.

Dalším trendem je politický tlak na veřejnoprávní média. Ten není jen český. Viděli jsme ho v Maďarsku, Polsku, Slovensku, Itálii i dalších zemích. Liší se míra a metody: někde jde o změnu rad, někde o rozpočet, někde o personální výměny, někde o rétorické útoky. Česká debata o koncesionářských poplatcích proto není technický spor o složenku. Je to otázka, zda veřejnoprávní média zůstanou ekonomicky oddělená od každoroční politické vůle vlády.

Jak budou média vypadat za pět až deset let

Za pět až deset let bude méně lidí chodit „na noviny“ a více lidí bude přijímat zprávy přes personalizované kanály: sociální sítě, video platformy, podcasty, newslettery, chatovací aplikace, umělou inteligenci a agregátory. Značka média nezmizí, ale bude častěji rozbalená na jednotlivé autory, pořady, kanály a komunitní bubliny.

Velká média budou hledat peníze v předplatném, datech, eventech, videoobsahu, licencích, archivech, produkci, sportu a spolupráci s platformami. Malá média budou bojovat o přežití, ale některá mohou uspět díky úzké komunitě, lokální důvěře, specializaci a osobnímu vztahu se čtenáři.

Největším rizikem bude informační neprůhlednost. Čtenář uvidí krátké video, citát, screenshot, výřez debaty nebo AI shrnutí — a často nebude jasné, kdo původní informaci vytvořil, kdo ji upravil, kdo ji zaplatil a proč se mu zrovna ukázala.

Největší dovedností proto nebude jen „číst články“. Bude to schopnost dohledat původ, vlastníka, financování, kontext a motivaci.

Veřejnoprávní média jako protiváha: ano, ale ne sama

Jsou veřejnoprávní média účinnou protiváhou oligarchickým, korporátním a platformovým médiím? Ano, pokud mají tři věci: nezávislé řízení, stabilní financování a silnou profesní kulturu. Bez toho se z veřejné služby může stát buď politická kořist, nebo opatrná instituce, která se bojí vlastního stínu.

Veřejnoprávní média ale nemohou sama zachránit mediální prostor. Potřebují vedle sebe kvalitní soukromá média, investigativní redakce, lokální žurnalistiku, odborné weby, nezávislé podcasty, transparentní granty, mediální vzdělávání a čtenáře, kteří nechtějí všechno zadarmo a hned.

V zemi, kde velká část komerčního trhu patří nejbohatším lidem, je ekonomicky a politicky nezávislá veřejná služba důležitější, ne méně důležitá. Zrušení poplatků proto není automaticky modernizace. Může být modernizací jen tehdy, pokud nový systém zajistí přinejmenším stejnou míru stability, předvídatelnosti a odolnosti vůči politickému tlaku. Jinak jde o přesun veřejné služby pod rozpočtovou páku vlády.

Jak číst médium podle zázemí: jednoduchý občanský test

Kritický čtenář nemusí být mediální analytik. Stačí několik základních otázek.

Kdo médium vlastní?
Je vlastník jasně uvedený? Dá se dohledat skutečný majitel, nebo jen složitá řetězová struktura?

Z čeho médium žije?
Reklama, předplatné, veřejné poplatky, státní rozpočet, granty, sponzoři, prodej dat, eventy, PR obsah?

Jaké má vlastník jiné zájmy?
Podniká v oblastech regulovaných státem? Získává veřejné zakázky? Závisí na politickém rozhodování?

Má médium redakční pravidla?
Uvádí etický kodex, opravy, autory, kontakty, vlastnictví, financování a oddělení reklamy?

Jak médium pracuje s kritikou vlastního majitele?
Píše o něm vůbec? Píše věcně? Přiznává střet zájmů?

Co médium dlouhodobě nevidí?
Každé médium má slepé skvrny. Důležité je sledovat, zda jsou náhodné, nebo systematické.

Jak se ke mně zpráva dostala?
Přímo z redakce, přes sociální síť, algoritmus, influencera, politickou stránku, reklamu, nebo přeposlaný screenshot?

Tento test neříká, že máte nějaké médium automaticky odmítnout. Říká, jak mu nastavit přiměřenou míru důvěry.

Vlastnictví není vždy největší problém

Často se ptáme: „Komu to patří?“ To je správná otázka. Ale někdy je ještě důležitější otázka: „Kdo tomu přivádí publikum?“

V digitální době může mít i nezávislé médium dobrého vlastníka a poctivou redakci, ale pokud ho algoritmy, vyhledávače a sociální sítě čtenářům neukážou, jeho vliv zůstane malý. Naopak obsah bez redakční odpovědnosti může získat obrovský dosah, pokud ho podpoří platforma, rozhořčení, influencer nebo síť sdílení.

Euromedia Ownership Monitor proto upozorňuje nejen na vlastnictví redakcí, ale i na distribuci zpráv a roli digitálních prostředníků. To je pro čtenáře klíčové. Budoucí mediální moc nebude jen v tom, kdo vlastní noviny. Bude i v tom, kdo vlastní cestu k vaší pozornosti.

Závěr: čtenář nemusí být paranoidní, ale nemá být naivní

Vlastnictví média není razítko pravdy ani lži. Je to kontext. Stejný článek se čte jinak, když víte, že médium patří majiteli energetické skupiny, investičnímu fondu, veřejné instituci, politicky aktivní osobě, nadaci nebo komunitě předplatitelů.

Kritický čtenář není ten, kdo všem nevěří. To je jen jiná forma bezmoci. Kritický čtenář je ten, kdo ví, komu dává pozornost, kdo za médiem stojí, kdo ho financuje, co může získat a jak si informace ověřit jinde.

Česká mediální krajina je dost pestrá na to, aby si člověk mohl vybírat. Ale je také dost koncentrovaná a obchodně-politicky propojená na to, aby bylo nebezpečné číst ji naslepo.

Dobré pravidlo zní: nečtěte jen text. Čtěte i jeho zázemí.

Zdroje a kontext
[1] Euromedia Ownership Monitor 2025: Czech Republic Country Report.
https://media-ownership.eu/2025-edition/country-reports/czech-republic/
[2] Centre for Media Pluralism and Media Freedom: Media Pluralism Monitor 2025 – The Czech Republic.
https://cmpf.eui.eu/country/the-czech-republic/
[3] MediaGuru: Aktualizovaná mapa vlastníků českých médií 2024.
https://www.mediaguru.cz/aktualizovana-mapa-vlastniku-ceskych-medii-2024
[4] Nadační fond nezávislé žurnalistiky: Mapa médií a tisková zpráva k projektu.
https://www.nfnz.cz/tiskova-zprava-nfnz-predstavuje-unikatni-mapu-medii/
[5] České noviny / ČTK: ÚOHS povolil Tykačově firmě Tymeprax odkup poloviny skupiny Mafra.
https://www.ceskenoviny.cz/zpravy/2747071
[6] Vláda ČR: Vláda Andreje Babiše schválila návrh na změnu financování České televize a Českého rozhlasu, 15. června 2026.
https://vlada.gov.cz/cz/media-centrum/aktualne/vlada-andreje-babise-schvalila-navrh-na-zmenu-financovani-ceske-televize-a-ceskeho-rozhlasu-227533/
[7] CEDMO: Obsah vládního návrhu na zrušení koncesionářských poplatků.
https://cedmohub.eu/cs/obsah-vladniho-navrhu-na-zruseni-koncesionarskych-poplatku/
[8] Reuters: Czech government’s media revamp sparks criticism over independence, 15. června 2026.
https://www.reuters.com/world/czech-governments-media-revamp-sparks-criticism-over-independence-2026-06-15/
[9] European Media Freedom Act, článek 5 – ochrana nezávislého fungování médií veřejné služby.
https://www.media-freedom-act.com/Media_Freedom_Act_Article_5_%28Regulation_EU_2024_1083_of_11_April_2024%29.html
[10] Reuters Institute for the Study of Journalism: Digital News Report 2026 – Czech Republic.
https://reutersinstitute.politics.ox.ac.uk/digital-news-report/2026/czech-republic
[11] Portál veřejné správy: Evidence poplatníků služeb České televize a Českého rozhlasu, aktuální výše poplatků.
https://portal.gov.cz/sluzby-vs/prihlaseni-do-evidence-poplatniku-sluzeb-ceske-televize-a-ceskeho-rozhlasu-S20901
[12] Ústavní soud ČR: Pozměňovací návrh představoval neústavní přílepek; rozhodnutí k lex Babiš II, 10. prosince 2024.
https://www.usoud.cz/aktualne/pozmenovaci-navrh-predstavoval-neustavni-prilepek-ustavni-soud-proto-vyhovel-navrhu-na-zruseni-zakona-podaneho-skupinou-poslancu-z-rad-opozice
[13] Centre for Media Pluralism and Media Freedom: Local Media for Democracy – Czech Republic.
https://cmpf.eui.eu/local-media-for-democracy-research-results/local-media-for-democracy-country-focus-czech-republic/
[14] FSV UK: Jak financovat média veřejné služby – analytická studie k aktuální debatě o financování ČT a ČRo.
https://science.fsv.cuni.cz/wp-content/uploads/2026/04/Jak-financovat-media-verejne-sluzby-1.pdf
[15] Reuters Institute for the Study of Journalism: Overview and key findings of the 2026 Digital News Report.
https://reutersinstitute.politics.ox.ac.uk/digital-news-report/2026/dnr-executive-summary
[16] International Press Institute: Czech Republic – media capture and independence report.
https://ipi.media/ipi-publishes-report-on-media-capture-in-the-czech-republic/
[17] European Commission: Publication of the 2025 Media Pluralism Monitor.
https://digital-strategy.ec.europa.eu/en/news/publication-2025-media-pluralism-monitor
[18] Česká televize: Výroční zprávy a hospodaření České televize.
https://www.ceskatelevize.cz/vse-o-ct/hospodareni-a-financni-situace/vyrocni-zpravy/
[19] Český rozhlas: Hospodaření Českého rozhlasu – výroční zprávy.