Veřejnoprávní média bez poplatků: kdo bude držet kasu, může držet i otěže

Vláda schválila návrh, podle kterého by Česká televize a Český rozhlas přestaly být financovány z rozhlasových a televizních poplatků a hlavní peníze by nově dostávaly ze státního rozpočtu. Pro diváka to může vypadat jako úleva od pravidelné platby. Skutečná otázka ale zní, kdo bude o penězích rozhodovat, podle jakých pravidel a jak snadno se z rozpočtu může stát politická brzda.

Vláda navrhuje nahradit poplatky za ČT a ČRo příspěvkem ze státního rozpočtu.

Hlavním rizikem není samotný rozpočet, ale možnost politického tlaku přes peníze.

Klíčové budou pojistky: víceleté financování, automatická valorizace, transparentní pravidla a oddělení kontroly hospodaření od kontroly obsahu.

Vláda chce zrušit rozhlasové a televizní poplatky a nahradit je příspěvkem ze státního rozpočtu. Česká televize by podle vládního návrhu měla v příštím roce dostat 5,740 miliardy Kč, Český rozhlas 2,065 miliardy Kč. Návrh počítá také s automatickou valorizací při překročení kumulované roční míry inflace o deset procentních bodů a s rozšířením kontrolní pravomoci Nejvyššího kontrolního úřadu na hospodaření ČT a ČRo.

Pro běžného člověka je lákavé slyšet: „Poplatek už platit nebudete.“ Jenže veřejnoprávní média nejsou obyčejná položka v nákupním košíku státu. Jejich úkolem je mimo jiné poskytovat ověřené, vyvážené a všestranné informace pro svobodné vytváření názorů, přispívat k mediální gramotnosti a právnímu vědomí obyvatel. Proto u nich nejde jen o to, kolik peněz dostanou. Jde hlavně o to, zda se o penězích rozhoduje předvídatelně, nebo podle momentální politické vůle.

Co je veřejnoprávní médium?

Veřejnoprávní médium je médium zřízené zákonem, které nemá sloužit vládě, straně, vlastníkovi ani inzerentovi, ale veřejnosti. V českém případě jde zejména o Českou televizi a Český rozhlas. Zákon o České televizi říká, že ČT poskytuje službu veřejnosti tvorbou a šířením televizních programů a dalšího multimediálního obsahu za účelem naplňování demokratických, sociálních a kulturních potřeb společnosti a zachování mediální plurality. Zákon o Českém rozhlasu obdobně vymezuje veřejnou službu v oblasti rozhlasového vysílání.

Veřejnoprávní médium má dělat i věci, které se komerčnímu médiu nemusí vyplatit: regionální zpravodajství, menšinové pořady, vzdělávací obsah, přenosy z veřejného života, krizové informace, archivní služby, kulturní pořady, dokumenty, obsah pro děti, seniory nebo lidi mimo hlavní reklamní trh. Má také držet standard ověřování v době, kdy se část veřejné debaty přesouvá na sociální sítě, anonymní profily, řetězové zprávy a umělou inteligenci.

Nezávislost veřejnoprávních médií nezačíná až ve studiu u moderátora, ale už v rozpočtovém pravidle, podle kterého se rozhoduje, zda budou mít z čeho pracovat.

Veřejnoprávní médium má zajišťovat víc než jen vysílání zpráv a pořadů. Má poskytovat objektivní a ověřené informace, dávat prostor pluralitě názorů, chránit redakční nezávislost před politiky, vlastníky i inzerenty, řídit se etickým kodexem, nést veřejnou odpovědnost, nabízet kvalitní a dostupný obsah pro různé skupiny obyvatel, podporovat vzdělávání a kulturu a v krizových situacích přinášet spolehlivé bezpečnostní informace.

Státní rozpočet může takovou službu zaplatit, ale sám o sobě ji nezaručí.

Peníze z rozpočtu mohou fungovat jen tehdy, pokud jsou doprovázeny pevnými pravidly: předvídatelným víceletým financováním, automatickou valorizací, transparentní kontrolou hospodaření, jasnou ochranou redakční nezávislosti a pojistkou proti tomu, aby aktuální politická většina mohla veřejnoprávní médium trestat, odměňovat nebo nenápadně oslabovat podle toho, jak se jí jeho práce právě hodí.

Co se vlastně mění?

Současný systém stojí na rozhlasovém a televizním poplatku. Od 1. května 2025 činí televizní poplatek 150 Kč měsíčně a rozhlasový poplatek 55 Kč měsíčně. Zákon č. 119/2025 Sb. současně nastavil valorizační mechanismus: poplatky se mají zvýšit o 6 %, pokud součet inflace od posledního zvýšení překročí 6 %.

Vládní návrh z června 2026 jde jiným směrem. Poplatky chce zrušit a nahradit je příspěvkem ze státního rozpočtu. Pro občana by to znamenalo, že by už neposílal samostatnou platbu ČT a ČRo. Peníze by ale nezmizely. Jen by se vybraly jinudy: přes daně a státní rozpočet.

Rozdíl tedy není „platit, nebo neplatit“. Rozdíl je „platit přímo podle zákonného mechanismu“, nebo „platit nepřímo přes státní rozpočet, o kterém každý rok rozhoduje politická většina“.

Proč je státní rozpočet citlivější než poplatek?

Státní rozpočet je nejmocnější politický dokument roku. V něm se potkávají důchody, školství, zdravotnictví, doprava, obrana, platy, investice, dotace, dluhová služba i provoz státu. Pokud se veřejnoprávní média stanou běžnou položkou rozpočtu, vstupují do stejného prostoru jako stovky jiných výdajů.

To samo o sobě nemusí být automaticky špatně. V Evropě existují různé modely financování veřejnoprávních médií: poplatky, zvláštní daně, rozpočtové příspěvky i kombinace více zdrojů. Klíčové je, zda jsou pravidla nastavena tak, aby se peníze nedaly snadno použít jako odměna za poslušnost nebo trest za nepohodlné zpravodajství.

Evropský akt o svobodě médií požaduje, aby financování veřejnoprávních médií stálo na transparentních a objektivních kritériích předem stanovených v právu a aby poskytovalo přiměřené, udržitelné a předvídatelné finanční zdroje odpovídající veřejné službě. To je podstatná věta. Neříká, že jediným správným modelem je poplatek. Říká, že model musí mít pojistky.

Jak by měl vypadat dobrý rozpočet veřejnoprávního média?

Správně nastavený rozpočet veřejnoprávního média by měl být čitelný i pro člověka mimo mediální branži. Nestačí napsat jednu částku do státního rozpočtu a říct: hotovo.

Dobrý systém by měl mít několik vrstev. Za prvé jasně oddělený účel: kolik peněz je na veřejnou službu, kolik na technickou distribuci, kolik na regionální práci, kolik na archiv, kolik na výrobu původního obsahu, kolik na zpravodajství a kolik na investice.

Za druhé víceletý horizont, aby vedení médií nemuselo každý rok žít ve strachu, co se stane při příštím rozpočtovém vyjednávání.

Za třetí automatický valorizační vzorec, který nepůjde obejít politickým gestem.

Za čtvrté veřejně dostupné výroční zprávy a audit. Za páté kontrolu hospodaření, která nesmí být záminkou k redakčnímu dohledu.

Kontrola peněz je legitimní. Veřejnoprávní média mají být kontrolována tvrdě, protože pracují s veřejnými penězi. Jenže kontrola účetnictví není totéž jako kontrola obsahu. Ptát se, zda byla zakázka hospodárná, je v pořádku. Říkat, jak má vypadat zpravodajská reportáž, je zásah do nezávislosti.

Jak by mohlo vypadat Česko bez poplatků?

Modelový scénář je tento: domácnosti přestanou platit zvláštní měsíční poplatky. ČT a ČRo dostanou každoročně peníze ze státního rozpočtu. Formálně se může zdát, že systém je jednodušší. Méně evidence, méně upomínek, méně sporů o to, kdo má doma přijímač nebo chytrý telefon.

První riziko ale přijde při ekonomickém tlaku. Když bude rozpočet ve schodku, média se dostanou do soutěže s jinými výdaji. Ministr financí může říct: musíme šetřit. Poslanec může říct: veřejnoprávní média jsou drahá. Koaliční partner může říct: dáme jim méně, dokud se „nepolepší“. Nemusí padnout žádný přímý telefonát do redakce. Stačí, když vedení dopředu ví, že další rozpočet závisí na politicích, které má zároveň kontrolovat.

Druhé riziko je postupné ořezávání. Nejdřív se neobnoví technika. Pak se zruší některé pořady. Pak se omezí regionální práce. Pak se řekne, že zpravodajství se dá dělat levněji. Navenek se instituce nezruší. Jen zeslábne.

Třetí riziko je opačné: vláda může peníze zvýšit, ale spojit to s novými požadavky. Na papíře půjde o „efektivitu“, „vyváženost“ nebo „kontrolu“. V praxi může jít o tlak na to, aby veřejnoprávní média byla opatrnější vůči moci. Právě proto je tak důležité, aby zákon obsahoval pevné, srozumitelné a veřejně kontrolovatelné pojistky.

Série drobných škrtů nebude vidět hned

Česká televize neprovozuje jen klasické televizní kanály, ale také internetové iVysílání, archiv pořadů, zpravodajský web, dětský obsah, dokumenty, vzdělávací pořady nebo sportovní přenosy; Český rozhlas vedle stanic provozuje také audioarchiv, podcasty a platformu mujRozhlas. Pokud by byl rozpočet napjatý, může se začít rozhodovat, co z toho je „nutné“ a co už je „nadstandard“.

Zachová se volně dostupný archiv? Bude se dál vyrábět tolik dokumentů, regionálních reportáží, investigativních pořadů nebo vzdělávacího obsahu? Zůstane sport, kultura a dětská tvorba ve stejném rozsahu, nebo se část přesune za přísnější licenční, časová či technická omezení? To nejsou detaily pro mediální odborníky. To jsou konkrétní služby, které dnes lidé používají, často zdarma a bez toho, aby si uvědomovali, že jejich provoz někdo musí dlouhodobě platit.

Plíživé vyhasínání v regionech

Stejně prakticky se může změna projevit v regionech. Když bude méně peněz, nemusí jako první zmizet hlavní večerní zprávy. Spíš se omezí počet reportérských cest, menší témata z krajů, lokální kultura, natáčení v obcích, regionální servis, pokrývání školství, zdravotnictví, dopravy nebo krajských zakázek.

Dalším příkladem je technika: vysílání může navenek běžet dál, ale odkládá se obnova studií, archivních systémů, přenosové techniky nebo zabezpečení digitálních služeb.

Třetí oblastí jsou původní pořady: méně peněz může znamenat více repríz, levnější formáty, méně náročné dokumenty a menší prostor pro témata, která nejsou divácky masová, ale mají veřejnou hodnotu. Proto je otázka „bude to zachováno?“ správná. Odpověď ale neleží v politickém slibu, nýbrž v přesném znění zákona, rozpočtovém vzorci a ve veřejné kontrole toho, co se při změně financování skutečně udrží.

Co ukazují zahraniční příklady?

Finsko ukazuje, že změna poplatku na daň nemusí automaticky znamenat politické ovládnutí. Finská Yle přešla v roce 2013 z televizní licence na zvláštní veřejnoprávní daň. Podstatný detail: výnos je veden mimo běžný státní rozpočet a financování jde přes samostatný fond. Analýza pro Evropský parlament uvádí, že právě oddělení od státního rozpočtu pomáhá udržet stabilitu a nezávislost systému.

Dánsko ukazuje druhou stránku. Při rušení licence a přechodu na financování z daní byl veřejnoprávní rozhlas a televize DR zasažen výraznými škrty. V roce 2018 DR oznámil uzavření části televizních a rozhlasových služeb, snížení počtu televizních kanálů ze šesti na tři, rozhlasových z osmi na pět a zánik zhruba 400 pozic. Evropská vysílací unie tehdy spojovala tyto kroky s dvacetiprocentními rozpočtovými škrty.

Slovensko je varováním, že problém financování nelze oddělit od způsobu řízení. V roce 2024 byla RTVS formálně zrušena a nahrazena novou institucí STVR. Centre for Media Pluralism and Media Freedom to popisuje jako regresivní vývoj; upozorňuje mimo jiné na ukončení mandátů vedení a rady a na zvýšenou kontrolu vládní koalice nad jmenováním členů rady. Nejde o přesnou kopii českého návrhu. Je to ale příklad, jak rychle se může veřejnoprávní instituce změnit, když se spojí politická vůle, institucionální přestavba a slabé pojistky.

Co říkají odborné studie?

Výzkum Reuters Institute a Oxfordské univerzity k dopadům veřejnoprávních médií shrnuje, že silná, dobře financovaná a politicky nezávislá veřejnoprávní média jsou spojována s lepším informačním prostředím, vyšší dostupností tvrdého zpravodajství a vyšší politickou znalostí občanů. Studie zároveň upozorňuje, že nejlepší výsledky obvykle nevznikají tam, kde veřejnoprávní média vytlačují soukromá, ale tam, kde vedle sebe existují silná soukromá média a silná nezávislá veřejnoprávní média.

Z toho plyne důležitý závěr: debata nemá stát na jednoduché větě „ČT a ČRo jsou dobré“ nebo „ČT a ČRo jsou špatné“. Správná otázka je jiná: Jak nastavit systém, aby veřejnoprávní média byla kontrolovatelná, hospodárná, ale zároveň ne vydíratelná?

A ještě jedna věc. Změna financování se nedá hodnotit jen podle toho, zda uleví domácnostem o 205 Kč měsíčně. Musí se hodnotit podle toho, zda zachová službu, kterou by trh sám od sebe v plném rozsahu nedělal: regionální zpravodajství, krizové vysílání, archiv, vzdělávání, menšinové pořady a dlouhodobou kontrolu veřejné moci.

Co to znamená pro Liberecký kraj?

V Libereckém kraji se podobná změna může projevit hlavně nepřímo. Nejde o to, že by se v zákoně psalo „Liberec dostane méně“. Takto jednoduše veřejnoprávní média nefungují. Dopad by se mohl objevit v rozsahu regionálního zpravodajství, v kapacitě pokrývat obecní a krajská témata, v dostupnosti rozhlasového vysílání, v krizové komunikaci při povodních nebo kalamitách, ve vzdělávacích materiálech pro školy a v tom, kolik prostoru dostanou témata mimo Prahu.

Český rozhlas ve své ročence uvádí, že jeho nabídka zahrnuje také regionální stanice ve všech krajských městech. Pro Liberecký kraj je to praktické. Regionální rozhlas není jen kulisa v kuchyni. Při dopravních omezeních, počasí, mimořádných událostech nebo lokálních kauzách může být jedním z mála médií, která mají povinnost a infrastrukturu držet pravidelnou službu.

Totéž platí pro veřejnou kontrolu. Když se řeší krajské nemocnice, školy, doprava, dotace, veřejné zakázky nebo práce úřadů, veřejnoprávní média nejsou jediným zdrojem. Ale jsou jedním z důležitých zdrojů. Slabší veřejnoprávní média neznamenají automaticky více svobody. Mohou znamenat jen méně profesionální kontroly a více prostoru pro PR, propagandu, placené vlivy a lokální fámy.

Kde si to ověřit?

U tohoto tématu se vyplatí nespoléhat jen na politické výroky. Ověřujte dokumenty.

Sledujte vládní návrh a jeho další cestu Parlamentem. Kontrolujte, zda zůstane pevná částka, jak bude fungovat valorizace, zda bude financování víceleté a zda rozšíření pravomocí NKÚ zůstane u hospodaření, nikoli u obsahu.

Čtěte zákony o České televizi a Českém rozhlasu. Tam je popsáno, co mají tato média dělat, jaké jsou úkoly veřejné služby a jak fungují jejich rady.

Porovnávejte výroční zprávy a rozpočty. Výroční zpráva ČT za rok 2024 uvádí, že televizní poplatky tvořily téměř 90 % příjmů ČT a dosáhly 5,74 miliardy Kč. U Českého rozhlasu sledujte výroční zprávy a ročenky, zejména strukturu stanic, regionální službu a hospodaření.

Dívejte se také na evropský rámec. Evropský akt o svobodě médií nebrání změně modelu financování. Požaduje ale transparentní, objektivní, přiměřené, udržitelné a předvídatelné financování.

Sedm kontrolních otázek pro občany

Kdo rozhodl o změně financování a kdo ji bude schvalovat dál?

Kolik přesně mají ČT a ČRo dostat v prvním roce a podle jakého vzorce se částka zvýší v dalších letech?

Je částka stanovena na jeden rok, nebo na více let?

Může politická většina peníze snadno snížit při rozpočtovém sporu?

Je kontrola hospodaření jasně oddělena od kontroly obsahu?

Co se stane s regionálním vysíláním, zpravodajstvím, archivy, vzdělávacím obsahem a krizovou službou?

Kde jsou veřejně dostupné dokumenty: návrh zákona, důvodová zpráva, rozpočty, výroční zprávy, stanoviska rad, připomínky a evropský kontext?

Jak si to všechno ověřit za pět minut

Najděte si vládní tiskovou zprávu z 15. června 2026 a ověřte, jaké částky návrh uvádí.

Otevřete zákon o České televizi a přečtěte si § 2: tam je základní definice veřejné služby.

Otevřete zákon č. 119/2025 Sb. a porovnejte současné sazby poplatků a valorizační pravidlo.

Podívejte se do výroční zprávy ČT, kolik peněz tvořily televizní poplatky v roce 2024.

Zeptejte se svého poslance: „Jaké konkrétní pojistky v návrhu brání tomu, aby se financování veřejnoprávních médií stalo politickou pákou?“

Co sledovat dál?

Nejdůležitější nebude samotné heslo „zrušit poplatky“. Rozhodující bude přesné znění zákona. Sledujte, zda návrh obsahuje víceleté financování, jasný valorizační mechanismus, zákaz svévolného krácení během roku, oddělení účetní kontroly od redakční nezávislosti a povinnost vlády veřejně zdůvodnit případné změny částky.

Článek bude vhodné aktualizovat ve chvíli, kdy bude návrh předložen Poslanecké sněmovně v úplném znění, po projednání ve výborech, po schválení případných pozměňovacích návrhů a znovu při přípravě státního rozpočtu na rok 2027. Právě tam se ukáže, zda půjde o stabilní veřejnou službu, nebo o položku, kterou lze politicky přitahovat a povolovat jako kohoutek.

Závěr: Nejde o poplatek. Jde o brzdy a pojistky

Zrušení poplatků může znít jako jednoduchá úleva. Ale veřejnoprávní média nejsou jen měsíční platba. Jsou to instituce, které mají informovat, vzdělávat, archivovat, vysílat v krizích, pokrývat regiony a kontrolovat moc. Taková služba něco stojí a vždy ji nakonec platí veřejnost – buď přímo, nebo přes daně.

Skutečná otázka proto není, zda peníze potečou přes SIPO, účet poplatníka nebo státní rozpočet. Skutečná otázka zní: kdo bude držet kasu, podle jakých pravidel a jak snadno bude možné veřejnoprávní média finančně potrestat za nepohodlnou práci.

Pokud má nový systém obstát, musí být přehledný, předvídatelný, kontrolovatelný a odolný vůči momentální politické náladě. Jinak se z rozpočtové změny může stát tichá změna mocenská.

FAQ

Musím zatím dál platit televizní a rozhlasový poplatek?
Ano, dokud se nezmění zákon a nenabude účinnosti nová úprava. V roce 2026 platí současná pravidla: televizní poplatek 150 Kč měsíčně a rozhlasový poplatek 55 Kč měsíčně.

Je financování ze státního rozpočtu automaticky špatně?
Ne. V Evropě existují různé modely. Rizikové je hlavně takové financování, které není dostatečně předvídatelné, není oddělené od každoroční politické vůle a nemá silné pojistky nezávislosti.

Proč nestačí, že hospodaření bude kontrolovat NKÚ?
Kontrola hospodaření je důležitá a legitimní. Sama o sobě ale neřeší otázku, kdo rozhoduje o objemu peněz a zda lze rozpočet použít jako tlak na redakční práci.

Co se může stát v regionech?
V praxi se změna může projevit například v rozsahu regionálního zpravodajství, kapacitě pokrývat místní témata, krizové komunikaci, kulturním obsahu nebo vzdělávacích službách. Konkrétní dopad je nutné ověřovat podle rozpočtů a programových změn ČT a ČRo.

Jak poznám, že návrh má dobré pojistky?
Hledejte víceleté financování, jasný valorizační vzorec, transparentní rozpočet, veřejné odůvodnění změn, zákaz svévolného krácení a jasné oddělení ekonomické kontroly od redakční nezávislosti.

Zdroje a kontext
[1] Vláda ČR: Vláda schválila návrh na změnu financování České televize a Českého rozhlasu, 15. června 2026
[2] Zákon č. 483/1991 Sb., o České televizi
[3] Zákon č. 484/1991 Sb., o Českém rozhlasu
[4] Zákon č. 119/2025 Sb., novela mediálních zákonů a zákona o rozhlasových a televizních poplatcích
[5] Česká televize: Výroční zpráva o hospodaření za rok 2024
[6] Český rozhlas: Ročenka 2024
[7] Regulation (EU) 2024/1083 – European Media Freedom Act
[8] European Parliament: Public financing of news media in the EU, 2024
[9] European Broadcasting Union: DR forced to close TV and radio stations, 18. září 2018
[10] Centre for Media Pluralism and Media Freedom: Slovakia country report
[11] Reuters Institute / University of Oxford: Analysis of the Relation Between and Impact of Public Service Media, 2016