Svátek práce marketingové vlády: když král nechá šaška tančit na stole a pak se tváří jako státník

Na Svátek práce se sluší položit nepříjemnou otázku: co vlastně znamená „pracovat“ ve vládě, která místo výsledků vyrábí emoce, rozhořčení a virální klipy? Politika samozřejmě vždy obsahovala taktiku. Jenže něco jiného je přesvědčovat občany — a něco jiného je platit z veřejných peněz divadlo, v němž jeden politik provokuje jako šašek a druhý se pak tváří jako rozumný král.

Makáme: ruce od mozolů, nebo od mediálních titulků?

Svátek práce býval svátkem lidí, kteří něco skutečně dělali: stavěli, vyráběli, učili, léčili, opravovali, sklízeli, počítali, uklízeli, řídili tramvaje, psali rozsudky, vychovávali děti. Výsledek jejich práce byl zpravidla poznat. Buď se něco pohnulo, vzniklo, zlepšilo, nebo aspoň nespadlo.

U marketingové vlády je výsledek mlhavější. Nepracuje se tam jen s rozpočtem, zákony a službami státu. Pracuje se hlavně s náladou. S únavou. S hněvem. S pocitem, že „někdo konečně řekl natvrdo, jak to je“. A také s tím, že většina lidí nemá čas číst návrhy zákonů, zápisy z výborů a rozpočtové tabulky, protože musí — na rozdíl od některých placených politických kejklířů — normálně pracovat.

Česko má aktuálně vládu Andreje Babiše; oficiální vládní web ho uvádí jako premiéra a mezi členy kabinetu jsou mimo jiné zástupci ANO, Motoristů a dalších vládních nominací. To je fakt. Interpretace začíná teprve ve chvíli, kdy se ptáme, zda část vládního provozu nepřipomíná starý dvorský mechanismus: král si drží šaška, šašek udělá skandál, lid se směje nebo zuří, král ho pokárá — a všichni na chvíli zapomenou, kdo šaška vlastně vpustil do sálu.

Příručka pro marketingovou vládu: sedm kroků, jak zaměstnat veřejnost

První pravidlo zní: neřešte problém, vyrobte scénu. Problém je drahý, složitý a měřitelný. Scéna je levná, rychlá a dá se opakovat.

Druhé pravidlo: najděte šaška. Nemusí být hloupý. Naopak, někdy je velmi účinný právě proto, že ví, co dělá. „Šašek“ je zde role, nikoli lékařská diagnóza. Je to člověk, který řekne věc tak přepáleně, hrubě nebo absurdně, že se debata okamžitě přestěhuje od podstaty k jeho výroku.

Třetí pravidlo: šašek musí útočit na citlivé místo. Na veřejnoprávní média. Na úředníky. Na menšiny. Na kulturní symbol. Na „pražskou kavárnu“. Na „Brusel“. Na „neziskovky“. Na „parazity“. Na cokoli, co lidem otevře emoce rychleji než datová schránka ministerstva.

Čtvrté pravidlo: král nesmí šaška hned umlčet. Musí ho chvíli nechat hořet. Oheň přitáhne kamery.

Páté pravidlo: až je plamen dost vysoký, král vstoupí do sálu. Řekne: „Takhle ne.“ Případně: „To je přehnané.“ Nebo: „Já bych to takto neřekl.“ V tu chvíli vypadá jako státník. A přitom zůstal uprostřed příběhu, který někdo z jeho vlastního politického okolí pomohl vyrobit.

Šesté pravidlo: skutečnou věc posuňte mezitím dál. Rozpočet, zákon, personální výměny, obsazení rad, změny kompetencí. Občané se hádají o šaška; aparát pracuje.

Sedmé pravidlo: když někdo mechanismus popíše, odpovězte, že to byla nadsázka, osobní názor, nešikovná formulace, mediální hysterie nebo útok opozice. V ideálním případě všechno najednou.

A teď to nejdůležitější: tento mechanismus nemusí být vždy centrálně řízený. Nemusí existovat tajný manuál v šuplíku. Stačí, že politika, média a sociální sítě takové chování odměňují. Kdo křičí, je vidět. Kdo vysvětluje, zdržuje.

Příklad první: StarDance jako vládní maturita z nevměšování

Nejčistší současný příklad nabízí spor o StarDance. Ministr kultury Oto Klempíř řekl, že StarDance podle něj do veřejnoprávní televize „tak úplně nepatří“, protože jde o licencovaný pořad typický pro komerční televize. Premiér Andrej Babiš následně prohlásil, že StarDance by v České televizi měla zůstat, označil ji za „skvělou věc“ a zároveň se vymezil proti představě, že by vláda chtěla zasahovat do obsahu vysílání.

Na první pohled roztomilá kulturní hádka. Na druhý pohled ukázkové vládní loutkové divadlo.

Šašek řekne: „Ten tanec pryč.“ Král řekne: „Ne, lidé mají tanec rádi.“ A lid vděčně zatleská, protože král zachránil sobotní večer. Jenže skutečná otázka není, zda se bude tančit. Skutečná otázka zní, zda politici vůbec mají veřejně rozhodovat, co „patří“ a „nepatří“ do programu České televize.

Právě návrh zákona o médiích veřejné služby, který vláda předložila, obsahuje formulaci, že do tvorby a zařazování programů nesmí přímo zasahovat žádný státní orgán ani politický subjekt; odpovědnost za obsah vysílání mají nést orgány veřejnoprávních médií. Česká televize a Český rozhlas ve společném stanovisku varovaly, že vládní návrh podle nich nedává dostatečné garance nezávislosti, je vnitřně rozporný a otevírá prostor pro nepřímý politický vliv.

A tady je faul. Ne proto, že by politik nesměl mít osobní názor na televizní pořad. Smí. Ale ministr kultury a premiér nejsou dva diváci v hospodě. Jsou to lidé s mocí nad zákonným rámcem, financováním a institucemi. Když se veřejná debata přesune k otázce, zda bude StarDance, mizí pod ní otázka mnohem tvrdší: kdo bude držet ruku na penězích a pravidlech veřejnoprávních médií.

Návrh zákona si sám napsal varování před vlastním politickým divadlem

V návrhu zákona o médiích veřejné služby stojí, že Česká televize a Český rozhlas mají být nezávislé na výkonné moci a že do tvorby a zařazování programů nesmí přímo zasahovat státní orgán ani politický subjekt. Zároveň se v politické debatě veřejně řeší konkrétní pořad. To je detail, který stojí za pozornost: vláda může jednou rukou psát větu o nevměšování a druhou rukou vytvářet mediální situaci, v níž se politici chovají jako dramaturgové veřejnoprávní televize. Satira zde skoro nestíhá realitu.

Příklad druhý: „Deratizace“ jako služba veřejnosti? Ne, jako test hranic

Další modelový případ představují výroky vládního zmocněnce a poslance Filipa Turka. V souvislosti s úředníky použil výraz o „deratizování parazitů“, což premiér Babiš následně označil za nepřijatelné. Ministr školství Robert Plaga se od podobného slovníku také distancoval a zdůraznil respekt k zaměstnancům svého úřadu.

Na papíře je to jednoduché: jeden politik přestřelí, jiní ho pokárají. Jenže komunikační mechanismus je výhodný. Tvrdé jádro slyší „konečně někdo řekl, co si myslíme“. Umírněnější část publika slyší „premiér je rozumný, krotil to“. A média mezitím řeší slovník, nikoli jen faktické otázky: jaké personální změny se na resortech dějí, podle jakých pravidel, s jakou kontrolou a s jakým dopadem na služební nezávislost státní správy.

Dehumanizační jazyk není politická ozdoba. Když se z lidí stanou „paraziti“, snáze se s nimi zachází jako s odpadem. A když se po skandálu řekne „takhle ne“, neznamená to automaticky, že se zastavil i reálný politický proces. Znamená to jen, že král na okamžik odložil korunu a vzal do ruky hasicí přístroj.

Příklad třetí: Zemanův Hrad a profesionální provokace

Éra Miloše Zemana a jeho mluvčího Jiřího Ovčáčka byla školní ukázkou, jak se z úřadu může stát permanentní komunikační zápas. Komentáře k Ovčáčkově roli už v době jeho působení upozorňovaly, že nefungoval jako šedý, neutrální mluvčí, ale jako výrazná provokativní figura, která podobně jako prezident útočila, ironizovala a polarizovala veřejnost.

Zemanův model byl v něčem přímočařejší než dnešní marketingová vláda. Tam nebylo vždy nutné předstírat noblesu. Provokace byla součástí značky. Přesto i zde platil dvorský princip: zatímco šašek zaměstnával veřejnost urážkami, bonmoty a výpady, podstatou byla mocenská praxe Hradu, personální vliv, zacházení s informacemi, vztah k médiím a ochota posouvat hranice toho, co se v ústavní funkci ještě považuje za normální.

Soudní spory kolem Zemanových výroků, například v kauze Ferdinanda Peroutky, ukázaly, že provokativní politický styl může mít i institucionální následky; Hrad se musel omlouvat za prezidentovy výroky. Jinými slovy: šašek baví sál, ale účet může přijít státu.

Příklad čtvrtý: ODS, Pavel Novotný a kouzlo „tohle už je moc, ale…“

Pavel Novotný se stal dlouhodobým příkladem politické figury, která dokáže vyrábět pozornost hrubostí a excesem. V roce 2024 vedení ODS uvedlo, že jeho výroky jsou lidsky nepřijatelné a neslučitelné s členstvím ve straně. Následně však podle ČT24 zůstal členem ODS a zástupci strany mluvili o tom, že je třeba umět odpouštět.

To je další varianta šaškovského vzorce. Strana se distancuje, ale zároveň si ponechává možnost neodříznout mediálně viditelnou figuru úplně. Vzkaz veřejnosti je dvojitý: slušným voličům ukážeme zdvižený prst, tvrdšímu publiku ponecháme signál, že „náš drzoun“ není definitivně vyhozen ze dvora.

Nejde o to, že by jedna strana měla monopol na politickou drzost. Nemá. Jde o obecnější lekci: politický marketing miluje lidi, kteří jsou „už moc“, ale ještě se dají vysvětlit. Jsou to jednorázové zápalky do mediálního krbu.

Příklad pátý: Bátora, Dobeš, Kalousek — starší prototyp dnešního divadla

Už v roce 2011 se ukázalo, jak křehká je hranice mezi úřední funkcí, politickou loajalitou a veřejnou provokací. Ministr školství Josef Dobeš se tehdy distancoval od výroků svého úředníka Ladislava Bátory na adresu Karla Schwarzenberga; Miroslav Kalousek a TOP 09 považovali pouhé distancování za nedostatečné a požadovali tvrdší personální krok.

Tento případ je už starší, ale pro dnešek cenný. Ukazuje, že „král a šašek“ nejsou v české politice novinka. Jen se dříve hrálo pomaleji. Sociální sítě nebyly tak výkonné, algoritmy nebyly tak hladové a veřejnost nebyla tak vyčerpaná. Dnes stejný model běží rychleji, hruběji a s lepší distribucí.

Příklad šestý: SPD, plakáty a liberecký test nadsázky

V Libereckém kraji se mechanismus ukázal mimo jiné při kontroverzní kampani SPD a Trikolory v krajských volbách. Krajský soud v Liberci řešil stížnost týkající se plakátu s mužem tmavé pleti, krvavým nožem a sloganem o „chirurzích z dovozu“; soud stížnost zamítl. SPD k podobné kampani uváděla, že jde o alegorii a nadsázku.

Právně je nutné přesně říct: zamítnutí stížnosti neznamená, že je kampaň automaticky eticky čistá nebo společensky prospěšná. Znamená to, že v daném řízení soud neshledal důvod vyhovět návrhu. Politicky je však podstatné něco jiného: obraz strachu splnil svoji práci ještě před rozsudkem. Vstoupil do veřejného prostoru, vyvolal reakci, získal pozornost, donutil ostatní mluvit jeho jazykem.

To je moderní šašek v nejčistší podobě. Už ani nemusí stát na pódiu. Stačí plakát, výrok, krátké video, sdílená fotka. Král pak může říct: „To byla jen nadsázka.“ Ale v hlavách lidí už mezitím pracuje obraz.

Liberecký kraj: malá laboratoř velkých triků

Liberecký kraj není jen kulisa pro celostátní marketing. Je také dobrá laboratoř, protože zde dlouhodobě funguje silná regionální značka, silné osobnosti a ostré spory o to, kde končí správa kraje a začíná politická sebeprezentace.

První místní vzorec ukázala už zmíněná kampaň SPD a Trikolory. V regionu se neřešila jen migrace, zdravotnictví nebo hranice politické reklamy. Řešilo se, zda lze strach přetavit do volebního sdělení tak, aby autor po kritice řekl: „Ale vždyť to byla nadsázka.“ To je přesně ta šedá zóna, kde marketingová politika miluje život.

Druhý vzorec se objevil po krajských volbách v roce 2020. Krajský soud v Liberci řešil stížnost, která mířila na vítězné Starosty pro Liberecký kraj a podle stěžovatele se týkala férovosti kampaně a údajného využívání krajských zdrojů k propagaci. Soud stížnost zamítl. Opět: nejde o důkaz protiprávního jednání. Právě naopak, soud návrhu nevyhověl. Ale pro občany je to důležitý typ problému: čím déle je někdo u moci, tím obtížněji se rozlišuje, co je informování veřejnosti, co je běžné PR instituce a co už je politická výhoda financovaná pozorností úřadu.

Třetí místní vzorec ukazují liberecké korupční kauzy a jejich politické dozvuky. ODS v roce 2024 zrušila členství Petru Židkovi a Petru Syrovátkovi v souvislosti s libereckou korupční kauzou; to samo o sobě nerozhoduje o vině, ale ukazuje, jak strany po vypuknutí skandálu provádějí politické oddělení od aktérů kauzy. V jiné rovině se v roce 2025 řešil politický osud hejtmana Martina Půty po nepravomocném verdiktu v jeho korupční kauze; opozice vyzývala k odchodu, jeho hnutí ho podrželo. I zde je nutná presumpce neviny tam, kde věc není pravomocně uzavřena. Pro občany je ale klíčové sledovat, zda politická debata neskončí jen rituálem „odstupte — neodstoupím“, zatímco podstatou jsou zakázky, kontrolní mechanismy, veřejné peníze a důvěra v instituce.

Regionální verze šaškovského divadla tedy nemusí mít vždy veselou tvář. Někdy to není klaun s rolničkami. Někdy je to tisková zpráva, billboard, stížnost, výzva k rezignaci, demonstrativní vyloučení ze strany nebo věta „počkáme na pravomocný rozsudek“. Vždy ale platí: občan má sledovat proces, ne jen pózu.

Evropa: když se ze šaška stane systém

Česká politika není výjimka. Evropa nabízí tvrdší varianty.

Na Slovensku vláda Roberta Fica prosadila změny veřejnoprávního vysílání, které podle kritiků zvyšují politický vliv nad veřejnoprávní institucí; vláda naopak tvrdila, že původní rozhlas a televize byly zaujaté. Současně se na Slovensku opakovaně řešily útoky na média, nevládní sektor a rámování kritiků jako cizorodých nebo nepřátelských aktérů. To je vyšší stupeň hry: šašek už jen neprovokuje, šaškovská logika se zapisuje do institucí.

Maďarsko Viktora Orbána bývá v odborné literatuře popisováno jako příklad informační autokracie a politiky morální paniky. Studie k maďarskému modelu mluví o opakovaném mačkání „tlačítka morální paniky“, kdy se veřejnost mobilizuje proti vybraným nepřátelům — Bruselu, migrantům, Sorosovi či domácí opozici. V takovém systému už král nepotřebuje jednoho šaška. Má celý orchestr.

Britská politika zase dala slovník pro techniku známou jako „dead cat strategy“ — hoďte na stůl mrtvou kočku a všichni budou mluvit o ní, ne o původním problému. Seriózní komentátoři zároveň upozorňují, že ne každou chybu či skandál lze automaticky označit za promyšlený „dead cat“ trik. To je důležité i pro českou debatu. Kritické myšlení neznamená věřit, že všechno je tajná operace. Znamená ptát se, kdo z chaosu profituje.

Co k tomu říká výzkum: populismus jako styl, krize jako představení

Odborná literatura tento jev nepopisuje pohádkou o králi a šaškovi, ale dochází k podobným závěrům.

Výzkumník Benjamin Moffitt popisuje populismus jako styl politického vystupování, v němž je klíčové předvádění krize. Populistický aktér krizi nejen komentuje, ale také ji performativně vyrábí: zjednoduší konflikt, najde viníka, postaví „lid“ proti nebezpečnému „druhému“ a nabídne silného vůdce jako řešení.

Jagers a Walgrave popsali populismus jako politický komunikační styl, který zdůrazňuje blízkost k „lidu“, odpor k elitám a často také vymezování proti skupinám, které jsou z lidu symbolicky vyloučeny. To je přesně prostor, v němž se šašek hodí: může říct hrubost, kterou král nechce říct naplno, ale chce, aby zazněla.

Výzkum českých facebookových debat k migraci ukazuje, že populistická komunikace souvisí s incivilitou a intolerancí v online komentářích. Nejde tedy jen o nevinný politický folklor. Hrubý jazyk není konfeta. Mění normy debaty. Co bylo včera za hranou, je dnes „ostřejší názor“. Co je dnes „ostřejší názor“, může být zítra personální politika, zákon nebo zásah do instituce.

RAND Corporation popsala u ruské propagandy model „firehose of falsehood“ — vysoký objem sdělení, mnoho kanálů, rychlost, opakování a malý ohled na konzistenci či objektivní realitu. Česká vnitropolitická komunikace samozřejmě není totéž co ruská státní propaganda. Ale poučení je obecné: v prostředí zahlceném informacemi nemusí vyhrát pravda. Často vyhraje to, co je hlasité, opakované a emočně nakažlivé.

A konečně korupční riziko: UNODC upozorňuje, že média hrají zásadní roli v boji proti korupci, ale politický a ekonomický tlak může tuto roli oslabovat. Když politika neustále vyrábí dýmovnice, občané hůře sledují zakázky, rozpočty, střety zájmů a odpovědnost. Vrtění psem nemusí znamenat válku kvůli odvedení pozornosti. V běžné praxi může stačit, že se týden mluví o šaškovi — a ne o smlouvě.

Proč to funguje: protože pozornost je měna

Marketingová vláda nepotřebuje, aby jí všichni věřili. Stačí, když všichni reagují.

Rozhořčený odpůrce je v tomto systému skoro stejně užitečný jako nadšený podporovatel. Sdílí výrok, komentuje ho, rozčiluje se, posílá ho dál. Algoritmus nepozná morální odpor. Algoritmus pozná interakci. Šašek tedy nepotřebuje potlesk. Stačí mu pískot.

V tom je krutá účinnost populistické komunikace. Neprodává jen názor. Prodává účast ve rvačce. Člověk má pocit, že se zapojil do politiky, ale ve skutečnosti často jen zdarma distribuuje reklamní materiál protivníka.

Patří tato hra do poctivé práce politika?

Politik má samozřejmě komunikovat. Má vysvětlovat, přesvědčovat, nastavovat priority, reagovat na kritiku a nést politickou odpovědnost. Taktika je součástí politiky stejně jako strategie součástí šachu.

Jenže hra na krále a šaška není totéž co výkon veřejné funkce. Když občané platí ministry, poslance, poradce, mluvčí, zmocněnce a úřední aparát, neplatí je primárně za výrobu urážek, zástupných hádek a mediálních návnad. Platí je za správu státu. Za zákony, které se dají číst. Za rozpočty, které sedí. Za instituce, které nepadají při prvním politickém větru. Za služby, které fungují i člověku, který nechodí na tiskové konference.

Šašek může být v politice zábavný. Ale když šašek řídí agendu a král jen dávkuje pohoršení, občan neplatí politickou práci. Platí divadlo.

Jak se mohou občané bránit: praktická příručka proti politickému šaškování

První obrana je jednoduchá: zpomalte. Když se objeví skandální výrok, nechte ho několik hodin ležet. Zeptejte se: co se ten týden děje v zákonech, rozpočtu, personálních změnách, veřejných zakázkách nebo institucích?

Druhá obrana: oddělujte výrok od moci. Jinak hodnotíte hospodského provokatéra, jinak ministra, premiéra, hejtmana, poslance nebo vládního zmocněnce. Člověk ve funkci nemá jen názor. Má názor s úřední gravitací.

Třetí obrana: nesdílejte šaška v původním balení. Pokud je nutné o výroku mluvit, citujte stručně, věcně a s kontextem. Nedělejte z politické návnady zábavný klip.

Čtvrtá obrana: sledujte peníze. U každé velké politické emoce se ptejte: jaký návrh zákona běží? Kdo bude jmenován? Jak se mění financování? Kdo získá kontrolu? Kdo přijde o nezávislost? Kdo dostane zakázku?

Pátá obrana: používejte nudné nástroje demokracie. Zákon o svobodném přístupu k informacím, zápisy z rad a zastupitelstev, registr smluv, rozpočty, hlasování, veřejné konzultace. Právě nuda je často nejlepší repelent proti politickému cirkusu.

Šestá obrana: neptejte se jen „kdo to řekl?“. Ptejte se: komu to pomohlo?

Chtějme práci, ne kabaret

Svátek práce je dobrý den k jednoduchému občanskému účetnictví. Poctivá práce politika není to, že někdo vypustí hrubost, jiný ji okomentuje, třetí ji roztočí na sítích a čtvrtý se pak tváří, že zachraňuje slušnost. Poctivá práce politika je vidět v tom, zda stát funguje lépe, zda instituce zůstávají nezávislé, zda veřejné peníze tečou průhledně a zda občan nemusí být detektiv, aby pochopil, co se s jeho zemí děje.

Marketingová vláda ráda prodává obraz dřiny: pořád jedná, pořád bojuje, pořád napravuje, pořád někoho krotí. Jenže někdy to vypadá spíš tak, že jeden člen družiny převrhne stůl, druhý přinese hadr, třetí svolá tiskovku a čtvrtý pošle občanům fakturu.

Otázka pro 1. května tedy zní prostě: je hra na krále a šaška poctivý výkon politické práce? Nebo je to jen draze placený způsob, jak zaměstnat veřejnost, zatímco skutečná práce státu zůstává někde za oponou?

Zdroje a kontext
[1] Vláda České republiky – Členové vlády, Úřad vlády ČR.
https://vlada.gov.cz/cz/vlada/clenove-vlady/default.htm
[2] „Typický produkt komerčních televizí,“ odmítá Klempíř vysílání StarDance Českou televizí, iROZHLAS, 17. dubna 2026.
https://www.irozhlas.cz/kultura/televize/typicky-produkt-komercnich-televizi-odmita-klempir-vysilani-stardance-ceskou_2604171457_cen
[3] StarDance by měla na ČT zůstat, řekl Babiš. Dorazil za ním ředitel televize Chudárek, Seznam Zprávy, 22. dubna 2026.
https://www.seznamzpravy.cz/clanek/domaci-zivot-v-cesku-stardance-na-ct-zustane-rekl-babis-dorazil-za-nim-reditel-televize-chudarek-304608
[4] Společné vyjádření Českého rozhlasu a České televize k vládnímu návrhu zákona o médiích veřejné služby, Český rozhlas, 2026.
https://informace.rozhlas.cz/spolecne-vyjadreni-ceskeho-rozhlasu-a-ceske-televize-k-vladnimu-navrhu-zakona-o-9610735
[5] Vládní návrh zákona o médiích veřejné služby – text návrhu, Poslanecká sněmovna / veřejně dostupný sněmovní tisk.
https://www.zakonyprolidi.cz/media2/file/2604/File82723.pdf?attachment-filename=8242021-2026-04-14-text-navrhu-8242130.pdf
[6] Babiš zkritizoval Turka kvůli výrokům o „deratizaci“ úředníků, Echo24, 2026.
https://www.echo24.cz/a/HTHUL/babis-filip-turek-macinka-motoriste-urednici-xtv-deratizace-ano-spor-domov
[7] Plaga: Skuteční členové vlády si to, co zmocněnec Turek o úřednících, nemyslí, Novinky.cz, 2026.
https://www.novinky.cz/clanek/domaci-plaga-skutecni-clenove-vlady-si-to-co-zmocnenec-turek-o-urednicich-nemysli-40575276
[8] Jiří Ovčáček – mluvčí, který propadl své funkci?, Český rozhlas Plus, 23. prosince 2016.
https://plus.rozhlas.cz/jiri-ovcacek-mluvci-ktery-propadl-sve-funkci-vaznym-tonem-mluvi-i-u-piva-tvrdi-6527004
[9] Hrad se musí omluvit za výroky Zemana o Peroutkovi, Novinky.cz, 2016.
https://www.novinky.cz/clanek/domaci-hrad-se-musi-omluvit-za-vyroky-zemana-o-peroutkovi-343523
[10] Za chyby se platí, napsal Novotný. Podle ODS jsou jeho výroky neslučitelné se členstvím, iROZHLAS, 14. května 2024.
https://www.irozhlas.cz/zpravy-domov/za-chyby-se-plati-napsal-novotny-podle-ods-jsou-jeho-vyroky-neslucitelne-se_2405142248_edr
[11] Novotný zůstane členem ODS, vedení mu odpustilo, ČT24, 11. června 2024.
https://ct24.ceskatelevize.cz/clanek/domaci/novotny-zustane-clenem-ods-vedeni-mu-odpustilo-350161
[12] Dobeš se distancoval od Bátory, Kalouskovi to nestačí, Aktuálně.cz, 19. srpna 2011.
https://zpravy.aktualne.cz/domaci/politika/dobes-se-distancoval-od-batory-kalouskovi-to-nestaci/r~i%3Aarticle%3A711353/
[13] Soud v Liberci zatím řeší jednu stížnost na výsledek krajských voleb, jde o kampaň SPD, Genus.cz, 2. října 2024.
https://genus.cz/politika/soud-v-liberci-zatim-resi-jednu-stiznost-na-vysledek-krajskych-voleb-jde-o-kampan-spd-n611129.htm
[14] Kampaň na někoho může působit rasisticky, ale je to alegorie a nadsázka, říká SPD, iROZHLAS, 13. srpna 2024.
https://www.irozhlas.cz/zpravy-domov/kampan-na-nekoho-muze-pusobit-rasisticky-ale-je-alegorie-a-nadsazka-rika_2408132044_nel
[15] Soud v Liberci eviduje první stížnost na krajské volby. Míří na vítězné Starosty, Český rozhlas Liberec, 14. října 2020.
https://liberec.rozhlas.cz/soud-v-liberci-eviduje-prvni-stiznost-na-krajske-volby-miri-na-vitezne-starosty-8339661
[16] Krajský soud jedinou stížnost na neplatnost voleb v Libereckém kraji zamítl, Český rozhlas Liberec, 19. října 2020.
https://liberec.rozhlas.cz/krajsky-soud-jedinou-stiznost-na-neplatnost-voleb-v-libereckem-kraji-zamitl-8343222
[17] ODS zrušila členství Židkovi. Politik je obviněn v liberecké korupční kauze, Seznam Zprávy, 12. dubna 2024.
https://www.seznamzpravy.cz/clanek/domaci-kauzy-ods-zrusila-clenstvi-zidkovi-politik-je-obvinen-v-liberecke-korupcni-kauze-249760
[18] Zastupitelé Libereckého kraje řeší osud hejtmana Půty, TN.cz, 6. února 2025.
https://tn.nova.cz/zpravodajstvi/clanek/596458-zastupitele-libereckeho-kraje-resi-osud-hejtmana-puty-opozice-chce-aby-skoncil
[19] Slovak parliament approves government’s contested public broadcaster revamp, Reuters, 20. června 2024.
https://www.reuters.com/world/europe/slovak-parliament-approves-governments-contested-public-broadcaster-revamp-2024-06-20/
[20] Slovak PM seeks control over national identity issues, potential clash with EU law, Reuters, 2025.
https://www.reuters.com/world/slovak-pm-seeks-control-national-identity-issues-potential-clash-with-eu-law-2025-06-10/
[21] Hungary as an Ideological Informational Autocracy and the Moral Panic Button, Central and Eastern European Migration Review, 2025.
https://ceemr.uw.edu.pl/vol-14-no-2-2025/special-section-two/hungary-ideological-informational-autocracy-ia-and-moral-panic
[22] Dear journalists, please stop calling everything a dead cat, Prospect Magazine, 2019.
https://www.prospectmagazine.co.uk/politics/39522/dear-journalists-please-stop-calling-everything-a-dead-cat
[23] How to Perform Crisis: A Model for Understanding the Key Role of Crisis in Contemporary Populism, Benjamin Moffitt, Government and Opposition, Cambridge University Press, 2015.
https://www.cambridge.org/core/journals/government-and-opposition/article/how-to-perform-crisis-a-model-for-understanding-the-key-role-of-crisis-in-contemporary-populism/3A522C020FF774CFA5D0C91CD10A98F1
[24] Populism as political communication style, Jan Jagers, Stefaan Walgrave, European Journal of Political Research, 2007.
https://www.cambridge.org/core/journals/european-journal-of-political-research/article/populism-as-political-communication-style-an-empirical-study-of-political-parties-discourse-in-belgium/E4D511C10229EC7895163294B3656E14
[25] Unleashing the Beast: Exploring Incivility and Intolerance in Facebook Comments under Populist and Non-populist Politicians’ Social Media Posts about Migration, Alena Kluknavská a kol., SYRI.
https://www.syri.cz/data/uploadHTML/files/PUBLIKACE/unleashing-the-beast-exploring-incivility-and-intolerance-in-facebook-comments-under-populist-and-non-populist-politicians-social-media-posts-about-migration.pdf
[26] The Russian “Firehose of Falsehood” Propaganda Model, RAND Corporation, 2016.
https://www.rand.org/pubs/perspectives/PE198.html
[27] The role of the media in fighting corruption, UNODC, Education for Justice.