Ubytovny v Liberci mají první verdikt. Štěnice, kapacita i otázka, kdo na chudobě vydělává

Liberec spustil projekt Dobrá adresa a první koordinované kontroly ubytoven Rosa a Mydlák už přinesly konkrétní zjištění: hygienické problémy, požární nedostatky, podezření na štěnice a šváby, problémy s kapacitou i technickým stavem. Nejde jen o dvě adresy. Jde o širší otázku, zda města dokážou zastavit obchod s chudobou dřív, než se problém změní v další Neptun.

Ubytovna není jen dům s levnými pokoji. V praxi může být nouzovou střechou nad hlavou pro lidi, kteří se jinam nedostanou. Může být poslední možností pro rodiče s dětmi, seniory, lidi po rozchodu, po exekucích, po ztrátě práce nebo po návratu z léčby či vězení. Zároveň ale může být velmi výnosným byznysem: malý prostor, špatná kvalita, vysoká cena za lůžko, platby z dávek a minimum skutečné odpovědnosti za to, jak se v domě žije.

Liberec teď udělal krok, který dlouho chyběl: nespoléhá na jednu izolovanou kontrolu, ale posílá do terénu více institucí najednou. Město, hasiči, hygiena, policie, městská policie, stavební úřad, sociální odbory a další aktéři se dívají na tentýž objekt současně. Právě to je podstata projektu Dobrá adresa. A právě tím se téma dostává z roviny „stížnosti sousedů“ do roviny veřejného zájmu.

První výsledky nejsou drobnost. Magistrát zveřejnil, že kontroly ubytoven Rosa v Doubí a Mydlák ve Františkově potvrdily porušení hygienických podmínek a nedostatky v požární ochraně, včetně překročení kapacity určené kolaudačním souhlasem. Náměstek primátora Jan Hruška mluvil o podezření na výskyt štěnic a švábů, problémech s požární bezpečností, odpady, společnými prostory, úklidem i kapacitou. U Mydláku město zmiňuje také nevyhovující zdroj pitné vody a likvidaci odpadních vod.

Co přesně Liberec zjistil

Kontroly se zaměřily na dvě ubytovny: Rosu v Doubí a Mydlák ve Františkově. Nešlo o běžnou návštěvu jednoho úředníka. Podle města se na místě sešli zástupci krajské hygieny, městské policie, cizinecké policie, Policie ČR, hasičů, odboru ekologie a veřejného prostoru, sociální péče, sociálního a bytového odboru a také koordinátor desegregace z Ministerstva pro místní rozvoj.

V Rose bylo v době kontroly zjištěno 40 dospělých osob. Na Mydláku 35 osob. Město současně uvedlo, že mezi ubytovanými nebyly zjištěny přestupky ani porušení zákona. To je důležitý detail: problém není možné zkratkovitě hodit na obyvatele ubytoven. Kontroly mířily především na stav zařízení, provozní podmínky a odpovědnost provozovatelů či vlastníků.

Podle města státní zdravotní dozor zatím není ukončen. To znamená, že některé závěry ještě mohou být upřesněny a případně mohou následovat další správní kroky. Liberec zároveň oznámil, že další kontrola se zaměří na ubytovnu v ulici Na Svahu, kde město eviduje stížnosti obyvatel na odpady, hygienu a dopady na okolí.

Jádro zprávy je tedy jasné: Liberec nechce jen čekat, až se z jedné adresy stane velká kauza. Chce postupně projít celý problémový terén. Podle vyjádření města se kontroly mají týkat dalších objektů a cílem není ubytovny zavřít, ale zlepšit podmínky pro lidi uvnitř i pro sousedy v okolí.

Pro koho je to důležité

Téma se týká několika skupin najednou.

První jsou lidé ubytovaní v ubytovnách. Často nemají silnou vyjednávací pozici. Pokud mají dluhy, exekuce, děti, nízké příjmy, špatnou nájemní historii nebo nestabilní práci, běžný pronajímatel je nemusí chtít. Ubytovna je pak drahá nouze, nikoli svobodná volba.

Druhou skupinou jsou sousedé. Ti řeší hluk, odpad, nepořádek, obavy o bezpečnost, časté zásahy městské policie nebo zhoršený pocit z místa, kde žijí. Ne každá ubytovna je problémová. Ale pokud se v jednom domě koncentruje chudoba, nejistota, přeplněnost a špatný provoz, okolí to pozná velmi rychle.

Třetí skupinou je město. To platí sociální práci, městskou policii, úřední agendu, krizové ubytování, odpadové problémy, správní řízení a v krajních případech i následné výkupy či přestavby. A čtvrtou skupinou je stát, protože část plateb za bydlení proudí přes dávkový systém. Veřejné peníze pak mohou končit i u soukromých provozovatelů ubytoven, pokud je dávka nebo její část vyplácena jako úhrada nákladů na bydlení.

To je důvod, proč téma nesmí zůstat jen v rovině „nepořádek kolem ubytovny“. Je to otázka bydlení, sociální politiky, veřejných rozpočtů, bezpečnosti a fungování města.

Neptun jako varování z Jablonce

Liberec se netají tím, že se dívá na zkušenost Jablonce nad Nisou s ubytovnou Neptun. A dobře dělá. Neptun se stal symbolem toho, co se stane, když problém dlouho zraje a město ho začne řešit až ve chvíli, kdy už zasahuje do života širšího okolí.

Jablonecké zastupitelstvo v březnu 2026 schválilo pořízení 100% podílu ve společnosti Neuman byty Jablonec, s.r.o., která vlastní objekt ubytovny Neptun. Schválený finanční rámec činil 46,17 milionu Kč. V dokumentu město přímo uvádí, že cílem je získat vliv na objekt, jenž je zdrojem bezpečnostních a hygienických problémů, a následně jej přeměnit na bytový dům s městskými byty.

To je velmi konkrétní účet za dlouho neřešený problém. Nejde jen o cenu domu nebo firmy. Město tím přebírá odpovědnost za objekt, jeho budoucí využití, investice do přestavby a správu. Jablonec se tím rozhodl pro tvrdý zásah: vzít problémový objekt pod veřejnou kontrolu a změnit jeho funkci.

Z pohledu Liberce je poučení dvojí. Za prvé: pokud město dlouho nemá vlastní nástroje, může nakonec platit velmi draze. Za druhé: výkup nemusí být selhání, pokud je součástí promyšlené bytové politiky. Selháním by bylo draze koupit problém, ale nepřeměnit ho na funkční bydlení.

Kdo jsou vlastníci a provozovatelé: co je veřejně ověřitelné

U tohoto tématu je potřeba být konkrétní, ale zároveň férový. Vlastnické a provozní vztahy se mohou měnit, některé veřejné dokumenty uvádějí jen iniciály a ne každé starší zjištění platí i dnes. Redakčně by proto bylo vhodné v den vydání článku ještě ověřit aktuální stav v katastru nemovitostí, obchodním rejstříku a případně u města.

U Neptunu je veřejně ověřený vlastnický rámec nejjasnější. Jablonecké usnesení pracuje se společností Neuman byty Jablonec, s.r.o., IČO 092 79 806, jako vlastníkem ubytovny Neptun. Město schválilo pořízení 100% podílu této společnosti.

U libereckého Mydláku a Rosy je situace složitější. Starší analýza Agentury pro sociální začleňování z roku 2021 uvádí ubytovnu Mydlák, Vilová 409, jako soukromý objekt v problematické lokalitě Františkov/Jáchymovská/Tovární a pracuje s údajem přibližně 50 lůžek. Ve výzkumné zprávě jsou vlastníci označeni iniciálami, nikoli plnými jmény. Zpráva zároveň popisuje Mydlák jako jednu z nejproblematičtějších ubytoven v Liberci a uvádí, že podle tehdejších webových informací ji provozovala společnost Dostupné bydlení Severní Čechy, s.r.o.

U této společnosti veřejné rejstříkové agregátory a firemní zdroje uvádějí IČO 034 71 837 a sídlo Na Ladech 194/29, Liberec; některé firemní databáze spojují návštěvní adresu „Ubytovna Františkov“ s adresou Vilová 409. Tyto údaje je ale u aktuální odpovědnosti za provoz Mydláku nutné před publikací ověřit v oficiálním obchodním rejstříku a u města, protože městská zpráva z roku 2026 jméno provozovatele výslovně neuvádí.

U ubytovny Rosa starší zprávy uvádějí adresu Sportovní 354/355 a v roce 2021 popisují vysoký počet ubytovaných, včetně rodin s dětmi. Starší městský dokument z roku 2014 uváděl jako vlastníka Rosy Petra Komárka. To je historický údaj, nikoli automatický důkaz aktuálního vlastnictví nebo odpovědnosti za současné nedostatky. Pokud má být jméno vlastníka použito v ostrém článku, musí se ověřit v katastru k datu vydání.

U ubytovny v ulici Na Svahu, kterou chce Liberec kontrolovat jako další, město zveřejnilo důvod: stížnosti obyvatel na odpady, hygienu a dopady na okolí. V dostupném městském oznámení však není uveden provozovatel ani vlastník. Identifikace vyžaduje ověření v katastru a obchodním rejstříku.

Další ubytovny: problém není jedna adresa

Liberecký problém není jen Rosa, Mydlák a Na Svahu. Výzkum Agentury pro sociální začleňování z roku 2021 popisuje širší síť ubytoven a soukromých domů, které v praxi fungují jako nouzové bydlení pro lidi v bytové nouzi. Mezi zmiňovanými objekty jsou například Mydlák, Koma, SKP, Rosa, U Kozla, Chrastavská/WEREA a další.

Zpráva zároveň upozorňuje na důležitý mechanismus: některé běžné byty jsou fakticky rozdělené na pokoje a fungují jako ubytovna. To je pro město velmi nepříjemné, protože problém není vždy vidět jako velká budova s nápisem „ubytovna“. Někdy jde o obytný dům, kde se z bytů postupně stane výnosný provoz s mnoha lidmi na malém prostoru.

V libereckém desegregačním plánu se uvádí, že město chce v horizontu jednoho až tří let aktivně řešit problematické ubytovny, komunikovat s vlastníky, využívat projekt Dobrá adresa a pokusit se získat alespoň jednu ubytovnu, kterou by následně přestavělo nebo spravovalo podle vlastních pravidel.

To je správný směr, ale nestačí ho vyhlásit. Klíčové bude, zda město dokáže vybrat správný objekt, vyjednat cenu, zabránit spekulaci, zajistit financování, nastavit správu, a hlavně nezopakovat model, kdy se z jedné drahé nouze stane jiná drahá nouze.

Jak funguje obchod s chudobou

Obchod s chudobou nevypadá vždy jako kriminální film. Často je legální, účetně čistý a společensky škodlivý.

Model je jednoduchý. Člověk v bytové nouzi se nedostane k běžnému nájmu. Nemá kauci, má dluhy, nemá pracovní smlouvu, má děti, záznam v exekucích nebo špatnou zkušenost z minulosti. Soukromý majitel mu nabídne pokoj, lůžko nebo provizorní ubytování. Cena za osobu může být vysoká, kvalita nízká a část peněz jde z veřejných dávek.

Agentura pro sociální začleňování ve starších libereckých podkladech uváděla u některých ubytoven ceny v řádu několika tisíc korun za osobu a měsíc. V desegregačním plánu města se u části ubytoven zmiňuje rozmezí zhruba 5 000 až 7 000 Kč za osobu či lůžko, často hrazené přes doplatek na bydlení formou zvláštního příjemce přímo provozovateli.

Pro běžného člověka to zní absurdně: za peníze, které by mohly pomoci platit normální byt, stát dlouhodobě pomáhá financovat nouzové a někdy nekvalitní ubytování. Jenže systém to umožňoval, protože levné obecní byty chyběly, sociální bydlení nebylo stabilně ukotvené a dávkový systém často řešil až důsledek, nikoli příčinu.

Sociální bydlení: komu nový systém prospěje

Česko přijalo zákon č. 175/2025 Sb., o podpoře bydlení. Podle Ministerstva pro místní rozvoj a MPSV má zákon posílit prevenci bytové nouze, omezit obchod s chudobou a vytvořit síť kontaktních míst pro bydlení. Od 1. ledna 2026 mají kontaktní místa fungovat ve 132 obcích s rozšířenou působností a v městských částech Prahy.

Smysl je jednoduchý: člověk v bytové nouzi nemá obíhat deset dveří a skončit u nejdražší ubytovny. Má existovat místo, které jeho situaci vyhodnotí, propojí ho s dostupným bydlením, sociální prací, dávkovou podporou nebo garančním mechanismem pro pronajímatele.

Komu to prospěje, pokud to bude fungovat? Především lidem, kteří dnes končí v ubytovnách, a městům, která potom řeší následky. Prospěje to také slušným pronajímatelům, pokud stát nebo obec nabídne garance, podporu a menší riziko neplacení. Prospěje to sousedům, protože menší koncentrace bytové nouze znamená menší tlak na jednu ulici nebo jeden dům.

Komu to naopak může uškodit? Provozovatelům, jejichž byznys stojí na tom, že nouzový člověk nemá jinou možnost. Pokud se rozšíří dostupné bydlení, sociální práce a kontrola kvality, část ubytoven ztratí svou výsadní pozici. A to je přesně cíl, pokud mluvíme o omezení obchodu s chudobou.

Kolik to stojí města a stát

Přesnou částku, kolik stojí ubytovny Liberec nebo Jablonec každý rok, nelze z veřejných tiskových zpráv jednoduše vyčíst. A bylo by neférové ji vymýšlet. Náklady se totiž rozlévají do různých kapitol: dávky na bydlení, sociální práce, městská policie, úřední řízení, hygiena, hasiči, odpady, krizové ubytování, školy, zdravotnictví, OSPOD a v krajních případech výkupy objektů.

Tvrdé číslo máme u Jablonce: 46,17 milionu Kč jako schválený rámec na pořízení společnosti vlastnící Neptun. To je přímý městský výdaj nebo závazek spojený s převzetím kontroly nad problémovým objektem. Další peníze bude stát přestavba a správa budoucích městských bytů.

U státu je mechanismus širší. Do roku 2025 hrál zásadní roli příspěvek na bydlení a doplatek na bydlení; od října 2025 se dávkový systém mění zavedením takzvané superdávky, která nahrazuje několik dosavadních dávek včetně podpory nákladů na bydlení. MPSV zároveň uvádí, že od 1. října 2025 už nelze podat novou žádost o doplatek na bydlení, zatímco stávající příjemci ho mohou při splnění podmínek dočasně pobírat dál.

Nejdůležitější otázka tedy nezní jen „kolik stát platí“. Zní: za jakou kvalitu platí a komu. Pokud veřejné peníze pomáhají člověku dostat se do normálního bydlení, dávají smysl. Pokud jen dlouhodobě udržují předražený pokoj v domě se štěnicemi, špatnou hygienou a požárními nedostatky, je to drahá a cynická forma rezignace.

Kde je největší riziko zneužití

První riziko je informační mlha. Veřejnost často neví, kdo objekt vlastní, kdo ho provozuje, kolik lidí v něm bydlí, jaké dávky tam směřují, kolik bylo kontrol, jaké byly závěry a zda se něco napravilo. Přitom právě tato data rozhodují o tom, jestli město řídí problém, nebo problém řídí město.

Druhé riziko je „přehazování odpovědnosti“. Hygiena řeší hygienu, hasiči požár, stavební úřad kolaudaci, sociální odbor lidi, policie pořádek, úřad práce dávky. Každý má svůj kousek. Provozovatel problémového domu ale může těžit z toho, že celek dlouho nikdo nedrží pohromadě. Dobrá adresa je důležitá právě proto, že se snaží tuto rozdrobenost prorazit.

Třetí riziko je spekulace s veřejným výkupem. Pokud vlastníci problémových objektů zjistí, že města budou nakonec kupovat drahé ubytovny, může to vytvořit nebezpečný signál: dlouho inkasovat, neinvestovat do kvality, nechat problém narůst a pak objekt prodat městu jako „řešení“. Proto musí být každý případný výkup tvrdě oceněný, transparentní a podmíněný veřejným přínosem.

Čtvrté riziko je stigmatizace obyvatel. Lidé v ubytovnách nejsou jeden typ lidí. Jsou mezi nimi rodiny s dětmi, jednotlivci, senioři, pracující chudí, lidé po krizi, lidé s dluhy i lidé s komplikovaným životním stylem. Pokud článek nebo politika udělá z ubytovaných paušálně hrozbu, pomůže jen těm, kteří chtějí problém zjednodušit na nenávist.

Páté riziko je slabá bytová politika měst. Kontroly jsou nutné, ale samy o sobě problém nevyřeší. Pokud město zavře nebo zpřísní ubytovnu a nemá alternativu, lidé se přesunou jinam: do jiné ubytovny, do předraženého pokoje, na ulici nebo do ještě horší šedé zóny.

Jaké jsou možnosti řešení

První možností jsou koordinované kontroly. Ty musí pokračovat. Ne jednorázově kvůli mediálnímu tlaku, ale systematicky. Kontroly by měly sledovat hygienu, požární bezpečnost, kapacitu, kolaudaci, technický stav, odpady, smluvní vztahy i přítomnost dětí a zranitelných osob.

Druhou možností jsou sankce a nápravná opatření. Pokud provozovatel porušuje předpisy, musí dostat jasnou lhůtu a následně pokutu nebo tvrdší postup. Smyslem není zavřít vše, ale vynutit standard: pitná voda, odpady, požární bezpečnost, hygienické minimum, nepřekročená kapacita, důstojné společné prostory.

Třetí možností je transparentnost. Město by mohlo zveřejňovat pravidelný přehled kontrolovaných ubytoven: bez osobních údajů ubytovaných, ale s údaji o typu zjištění, uložených opatřeních a stavu nápravy. Pokud se za veřejné peníze platí bydlení, veřejnost má právo vědět, zda odpovídá základní kvalitě.

Čtvrtou možností je vlastní bytový fond. Liberec ve svém desegregačním plánu uvádí městský bytový fond a záměr řešit problematické ubytovny mimo jiné získáním alespoň jednoho objektu. To je cesta, která může fungovat, pokud se nebude dělat nahodile. Město musí vědět, koho chce ubytovat, za jakých pravidel, s jakou sociální podporou a s jakým dlouhodobým financováním.

Pátou možností je spolupráce se soukromými pronajímateli. Město nebo stát může nabídnout garance, podporu, sociální práci a jistější platby výměnou za to, že pronajímatel poskytne běžný byt člověku, kterého by jinak odmítl. To je méně viditelné než koupě ubytovny, ale často levnější a lidštější.

Šestou možností je prevence ztráty bydlení. Nejlevnější ubytovna je ta, do které člověk vůbec nemusí nastoupit. Včasné řešení dluhu na nájmu, právní pomoc, sociální práce, kontakt s pronajímatelem, podpora rodin a dostupné poradenství jsou méně efektní než razie, ale často účinnější.

Co může dělat obyvatel

Pokud žijete v okolí problematické ubytovny, má smysl oddělovat dojmy od konkrétních podnětů. Úřady lépe pracují s věcnými informacemi: datum, čas, místo, opakovaný problém, fotografie odpadu bez osob, hluk, zápach, podezření na přetížení objektu, nebezpečný stav, požární riziko.

S nepořádkem a veřejným pořádkem se můžete obrátit na městskou policii nebo město. S hygienickými riziky na krajskou hygienickou stanici. S požární bezpečností na hasiče. Se stavebním užíváním objektu na stavební úřad. Pokud jsou v ohrožení děti, je na místě kontaktovat OSPOD.

Zároveň je fér nepřelévat odpovědnost na ubytované lidi jako celek. Pokud někdo bydlí v přelidněném a špatně udržovaném objektu, není automaticky viník. Často je zároveň obětí systému, který mu nic lepšího nenabídl.

Zajímavost: Liberec už počítá s „jabloneckou cestou“

Málo viditelný, ale důležitý detail je v libereckém desegregačním plánu. Město v něm nepočítá jen s kontrolami. Výslovně zmiňuje možnost získat alespoň jednu ubytovnu do vlastnictví města a přestavět ji nebo spravovat jako městské krizové či přechodné bydlení.

To znamená, že Liberec už před prvními výsledky projektu Dobrá adresa připouštěl tvrdší zásah do trhu s ubytovnami. Otázka nezní, zda to je radikální. Otázka zní, zda to město dokáže udělat lépe než klasický drahý výkup problému: s férovou cenou, jasnou správou, sociální prací a kontrolou, aby se z objektu nestala jen obecní verze stejné bídy.

Verdikt nad ubytovnami je i verdiktem nad městem

První kontroly Rosy a Mydláku ukázaly, že problém není vymyšlený. Hygiena, požární bezpečnost, kapacita, odpady, společné prostory a technické zázemí nejsou maličkosti. Jsou to základní podmínky důstojného bydlení a bezpečného sousedství.

Zároveň se nesmí stát, že z toho vznikne jen jednoduchý příběh o „špatných ubytovaných“. Skutečný příběh je tvrdší: města dlouho neměla dost obecních bytů, stát dlouho platil nouzové bydlení přes dávky, soukromí provozovatelé obsadili mezeru na trhu a lidé bez jiné možnosti zůstali v drahém provizoriu.

Liberec teď má šanci problém uchopit dřív, než bude platit účet jako Jablonec u Neptunu. Dobrá adresa bude dobrý projekt pouze tehdy, pokud po kontrole přijde náprava, po nápravě pravidla a po pravidlech skutečná alternativa: dostupné, kontrolované a důstojné bydlení. Jinak se jen jedna špatná adresa přejmenuje na druhou.

Zdroje a kontext

Statutární město Liberec – „Liberec spustil projekt Dobrá adresa…“, 21. dubna 2026.
https://www.liberec.cz/cz/obcan/aktuality/zpravy-z-mesta/liberec-spustil-projekt-dobra-adresa-kterym-chce-celit-obchodovani-chudobou-jako-prvni-proveril-ubytovny-mydlak-rosa.html

iROZHLAS – „Štěnice, švábi a nedostatky v požární ochraně. Projekt Dobrá adresa zkontroloval první liberecké ubytovny“, 6./7. května 2026.

Jablonec nad Nisou – „Zastupitelé schválili nákup Neptunu“, 30. března 2026.

Jablonec nad Nisou – Usnesení k pořízení společnosti Neuman byty Jablonec, s.r.o., vlastnící ubytovnu Neptun, 27. března 2026.

Statutární město Liberec / Agentura pro sociální začleňování – Desegregační plán města Liberec, 2025.

Agentura pro sociální začleňování – Tematický výzkum: bydlení a sociální vyloučení v Liberci, 2021.

Ministerstvo pro místní rozvoj – Zákon o podpoře bydlení a kontaktní místa pro bydlení.

Zákony pro lidi – Zákon č. 175/2025 Sb., o podpoře bydlení.
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2025-175

MPSV – Informace k doplatku na bydlení po 1. říjnu 2025.
MPSV – Superdávka / dávka státní sociální pomoci od 1. října 2025.

Veřejné firemní údaje – Dostupné bydlení Severní Čechy, s.r.o., IČO 034 71 837.
https://rejstrik-firem.kurzy.cz/03471837/dostupne-bydleni-severni-cechy-sro/

Firemní databáze Kompass – Dostupné bydlení Severní Čechy, s.r.o. / Ubytovna Františkov.