Reforma, nebo ovládnutí státní správy? Nový zákon otevírá nebezpečné dveře

Sněmovna projednává návrh zákona, který má nahradit dosavadní služební zákon a převést státní zaměstnance do režimu bližšího běžnému pracovnímu poměru. Formálně jde o poslanecký návrh, politicky však o záměr, k němuž se vláda přihlásila souhlasným stanoviskem. Spor proto není interní hádkou úředníků o pracovní jistoty. Jde o otázku, zda bude stát sloužit občanům podle pravidel, nebo se začne víc ohýbat podle aktuální politické moci.

Když úřad funguje, skoro ho nevidíte. Když se rozbije, poznáte to hned

Dobrý stát není ten, který každý den křičí, jak moc pracuje. Dobrý stát je ten, který umí rozhodovat předvídatelně, odborně a bez toho, aby se občan musel ptát, kdo je zrovna u moci, koho zná, komu se znelíbil a komu se má raději neplést do cesty.

Služební zákon zní nudně. Jenže právě nudné zákony často chrání nejdůležitější věci. Nejsou vidět v titulcích, ale drží pohromadě systém: stavební řízení, dávky, kontroly, dotace, veřejné zakázky, audit, krizové řízení, evropské projekty, bezpečnostní agendu i chod ministerstev. Současný zákon o státní službě se vztahuje na státní zaměstnance ve služebních úřadech a upravuje mimo jiné jejich služební poměr, organizaci státní služby, odměňování a řízení ve věcech služby.

Nový návrh zákona o právních poměrech státních zaměstnanců není drobná technická oprava. Podle dostupného legislativního přehledu má kompletně nahradit dosavadní zákon o státní službě, zrušit služební poměr a zavést pracovní poměr podle zákoníku práce se zvláštními odchylkami. To je výměna operačního systému, ne aktualizace ikonky na ploše.

Co služební zákon vlastně chrání

Služební zákon není dárek pro úředníky. Je to pojistka pro občany.

Jeho smyslem je, aby státní správa měla určitou míru stability, odbornosti a nestrannosti. Jinými slovy: aby se po každých volbách nestal ze státu personální výtah pro vítěze a odstavné parkoviště pro nepohodlné odborníky. Současný zákon výslovně upravuje právní poměry státních zaměstnanců vykonávajících ve správních úřadech státní správu, organizační věci státní služby, služební vztahy, odměňování a řízení ve věcech služby.

Týká se to velmi konkrétních činností. Současný zákon mezi služební činnosti řadí například přípravu právních předpisů, přípravu koncepcí a strategií, správu rozpočtových kapitol, nakládání s utajovanými informacemi, zadávání veřejných zakázek, poskytování dotací, audit, kontrolu, správní rozhodování, krizové řízení nebo ochranu vnitřní bezpečnosti státu. Návrh nového zákona podobný okruh činností přebírá: státní zaměstnanci mají dál vykonávat práci u agend, které se přímo dotýkají peněz, práv, povinností a bezpečí lidí.

To je klíčové. Když se mluví o „úřednících“, mnoho lidí si představí anonymního člověka za přepážkou. Jenže ve skutečnosti jde také o lidi, kteří připravují dotační pravidla, kontrolují veřejné zakázky, posuzují rozpočty, řeší audity, rozhodují ve správních řízeních nebo drží institucionální paměť státu. Pokud tito lidé ztratí ochranu před politickým tlakem, neztrácí jen oni. Ztrácí občan, firma, obec, škola, nemocnice i region.

Co se teď mění: ne novela, ale převod státu do režimu „snáz řídit, snáz odstranit“

Návrh zákona stanoví, že právní poměry státních zaměstnanců se mají řídit zákoníkem práce, pokud nový zákon nestanoví jinak. Dosavadní služební poměr má být nahrazen pracovním poměrem. To samo o sobě nemusí být automaticky špatně. Problém je kombinace: méně specifických služebních pojistek, větší vliv politického vedení a rychlý legislativní postup.

Návrh byl předložen jako poslanecký návrh skupiny poslanců. Vláda k němu 5. ledna 2026 zaujala souhlasné stanovisko. Právně tedy nejde o vládní návrh zákona. Politicky je ale odpovědnost vlády těžko popiratelná: návrh zapadá do vládního programu, vláda ho podpořila a současně nejde o okrajovou normu, nýbrž o zásah do fungování státní správy.

Podstatná je i cesta. Úřad vlády ve své odpovědi podle zákona o svobodném přístupu k informacím uvedl, že Legislativní rada vlády návrh neprojednávala a stanovisko k němu nevydala, protože jde o poslanecký návrh, k němuž vláda pouze zaujímá stanovisko. To je formálně vysvětlitelné. Věcně je to ale právě jeden z problémů: reforma systému státní služby se tak nedostala standardní vládní cestou přes plnohodnotné připomínkové a expertní síto.

Jinými slovy: návrh, který mění páteř státní správy, se tváří jako poslanecká iniciativa, ale politicky je nesen vládní většinou. To je pohodlné. A právě proto nebezpečné.

Kdo návrh předložil a o čem to svědčí?

Návrh zákona formálně nepředložila vláda, ale skupina čtyř poslanců: Radek Vondráček, Renata Vesecká, Libor Vondráček a Zuzana Ožanová; podle sněmovních údajů jej předložili 29. prosince 2025 a vláda k němu 5. ledna 2026 schválila souhlasné stanovisko. Veřejně doložené formální pověření nebo zadání, že by tito poslanci návrh předkládali na přímou objednávku vlády, k dispozici není; doložitelné však je, že návrh na jednání vlády předkládal ministr spravedlnosti a předseda Legislativní rady vlády a že Legislativní rada vlády jej jako poslanecký návrh neprojednávala. Právě tato konstrukce je politicky podstatná: takto zásadní přestavba státní služby nevznikla jako standardní vládní návrh po plném připomínkovém a expertním projednání, ale jako poslanecký návrh následně rychle podpořený vládou; to posiluje podezření, že záměrem nebyla jen technická modernizace úřadů, ale politicky průchodnější cesta k oslabení dosavadních pojistek nezávislé státní správy.

Čtyři pojistky, které se návrhem oslabují

Největší riziko návrhu není v jedné větě. Je v souběhu několika změn.

První pojistkou je centrální garant státní služby. Současný systém počítá s nejvyšším státním tajemníkem a sekcí pro státní službu, která má mimo jiné koordinační, metodickou a kontrolní roli. Návrh samostatnou pozici nejvyššího státního tajemníka fakticky ruší: dosavadní nejvyšší státní tajemník se má stát vrchním ředitelem sekce na Úřadu vlády. To není jen změna názvu. Je to oslabení symbolického i praktického centra, které mělo držet státní službu jako jednotný systém.

Druhou pojistkou je služební komise. Současný zákon stanoví, že služební komise rozhoduje například o odvoláních proti rozhodnutím o odvolání ze služebních míst vrcholných státních úředníků. Její členové mají být jmenováni vládou, část z nich na návrh prezidenta Nejvyššího kontrolního úřadu a veřejného ochránce práv; členové zároveň nesmějí vykonávat funkce v politických stranách a hnutích. Návrh tuto služební komisi ke dni účinnosti zákona ruší.

Třetí pojistkou je odstup mezi politikem a kariérou vrcholného úředníka. Návrh stanoví, že státního tajemníka jmenuje příslušný člen vlády nebo vedoucí Úřadu vlády se souhlasem předsedy vlády. Zároveň má pracovní hodnocení státního tajemníka provádět příslušný člen vlády nebo vedoucí Úřadu vlády; u vrchního ředitele sekce má hodnocení probíhat v součinnosti s politickým vedením. Hodnocení přitom není nevinná anketa spokojenosti. Návrh počítá s tím, že vláda nařízením stanoví hodnoticí kritéria, způsob určení závěru hodnocení a vazbu osobního příplatku na výsledek hodnocení.

Čtvrtou pojistkou je ochrana před personálním tlakem přes reorganizace a hodnocení. Návrh umožňuje odvolání představeného mimo jiné v návaznosti na špatné či pouze dostatečné výsledky pracovního hodnocení. Samo hodnocení pracovníků není problém. Problém je, kdo hodnotí, podle jakých pravidel, s jakou kontrolou a v jakém mocenském prostředí.

Výsledek? Politické vedení získává silnější vliv na jmenování, hodnocení, odměňování a faktickou stabilitu vrcholných lidí ve státní správě. Kritici proto nemluví o drobné úpravě, ale o zvýšeném riziku politizace státní služby.

Argument zastánců: stát musí být pružnější. Ano. Ale tohle je špatná odpověď

Zastánci změn používají argument, který nelze jednoduše smést ze stolu: stát je pomalý, těžkopádný, personálně nepružný a často nedokáže přitáhnout kvalitní odborníky. Návrh sám ve svém odůvodnění uvádí cíle jako větší flexibilitu, snížení administrativní zátěže a efektivnější výkon státní správy.

Na tom je kus pravdy. Česká státní správa skutečně potřebuje lepší řízení, kvalitnější nábor, lepší mzdy u některých odborných profesí, méně formalismu, lepší projektové řízení, digitalizaci a měření výsledků. I mezinárodní hodnocení veřejné správy v Česku dlouhodobě zdůrazňují potřebu zlepšovat kvalitu služeb, strategické řízení, práci s daty, personální kapacity a výkonnost veřejné správy.

Jenže pružnost není totéž co poddajnost. Moderní stát nepotřebuje úředníka, kterého lze snadno ohnout. Potřebuje úředníka, který umí odborně rozhodnout, obhájit zákonný postup a odmítnout politickou objednávku, když je špatná.

Pokud je cílem řešit nefunkční místa, neschopné vedení nebo pomalost, má to stát udělat přes přesná pravidla, měřitelné cíle, kvalitní výběrová řízení, odpovědnost manažerů, audit agend, digitalizaci a férové odměňování. Ne přes oslabení institucionálních brzd, které chrání stát před vítěznou politickou partou.

Komu to může prospět

Nejvíc může tato změna prospět politickému vedení státu. Ministři a předseda vlády by získali silnější páky na vrcholné lidi ve státní správě: na jejich jmenování, hodnocení, odměňování a odvolávání. To může být pohodlné pro vládu, která chce „řídit stát jako firmu“. Jenže stát není firma. Firma má vlastníka. Stát má občany.

Druhou skupinou možných vítězů jsou stranické a klientelistické sítě kolem moci. Tady je nutná přesnost: samotný návrh neznamená, že někdo automaticky začne manipulovat dotace nebo veřejné zakázky. Znamená ale, že se oslabují pojistky, které mají bránit tlaku na lidi, kteří se u citlivých rozhodnutí dostávají do konfliktu s politickým zájmem. A právě státní zaměstnanci podle návrhu i současného zákona vykonávají agendy spojené s dotacemi, veřejnými zakázkami, audity, kontrolami a správním rozhodováním.

Třetím vítězem může být krátkodobé účetní myšlení. Důvodová zpráva tvrdí, že návrh by měl mít v dlouhodobém horizontu pozitivní dopad na státní rozpočet, mimo jiné kvůli zrušení institutu zařazení mimo výkon služby, tedy známého „bazénu“, a očekávanému snížení počtu státních zaměstnanců. Jenže stejná důvodová zpráva připouští, že v krátkodobém horizontu mohou vzniknout vyšší výdaje kvůli ukončování služebních poměrů a nárokům na odbytné. Čistá, konkrétní, doložená částka úspory v dostupném odůvodnění chybí.

A to je zásadní. Úspora, kterou neumíte přesně vyčíslit, ale kvůli níž oslabíte systémové pojistky, není reforma. Je to politická sázka s účtem vystaveným občanům.

Úspora, kterou neumíte přesně vyčíslit, ale kvůli níž oslabíte systémové pojistky, není reforma. Je to politická sázka s účtem vystaveným občanům.

Jak na to doplatí občané

Občan na to nedoplatí tak, že mu druhý den přijde dopis s nápisem: „Byla oslabena nezávislost státní služby.“ Doplatí na to postupně, nepřímo a často nenápadně.

Může doplatit pomalejším nebo horším rozhodováním, protože z úřadů odejdou zkušení lidé. Může doplatit tím, že se úředníci začnou bát vydat odborně správné, ale politicky nepohodlné stanovisko. Může doplatit horší kontrolou veřejných zakázek. Může doplatit tím, že dotace, povolení nebo kontroly budou víc než dřív záviset na atmosféře u politického vedení.

Ani například pro Liberecký kraj to není vzdálené pražské téma. Státní správa rozhoduje o věcech, které dopadají na regiony: evropské peníze, dopravní projekty, sociální služby, školství, životní prostředí, bezpečnost, krizové řízení, kontroly, inspekce, veřejné zakázky nebo povolovací procesy. Pokud se v Praze oslabí odborná páteř státu, dopadne to i na Jablonec, Liberec, Českou Lípu, Semily a Turnov.

Největší škoda přitom nemusí být vidět v prvním roce. Politizace státní správy je jako vlhkost ve zdi. Nejdřív se objeví malý flek. Pak opadá omítka. A nakonec zjistíte, že problém není kosmetický, ale konstrukční.

Peníze: levnější úředník může být velmi drahý stát

Vláda a zastánci návrhu mohou argumentovat úsporami. Důvodová zpráva skutečně předpokládá dlouhodobě pozitivní dopad na státní rozpočet a očekává snížení počtu státních zaměstnanců. Jenže zároveň připouští krátkodobé zvýšení výdajů kvůli ukončování stávajících služebních poměrů a odbytnému.

Zásadní problém je, že ekonomika státní služby není jen počet tabulkových míst. Skutečné náklady špatné reformy vznikají jinde: v odchodu zkušených odborníků, v drahém zaučování nových lidí, v chybně nastavených zakázkách, v prohraných sporech, v opožděných projektech, v nevyčerpaných nebo vracených evropských penězích, v horších kontrolách a v rozhodnutích, která se budou muset po letech napravovat.

Tady se nedá odpovědně napsat jedna přesná částka. Ale dá se říct něco jiného: návrh chce sáhnout do mechanismu, který spravuje agendy za stovky miliard korun veřejných peněz. Pokud se oslabí nezávislost a odbornost lidí, kteří se podílejí na dotacích, veřejných zakázkách, auditech a rozpočtech, potenciální škody mohou mnohonásobně převýšit jakoukoli personální úsporu.

To je rozdíl mezi účetnictvím a hospodařením. Účetnictví vidí mzdu úředníka. Hospodaření vidí i cenu špatného rozhodnutí.

Nečekaný úhel: návrh tvrdí, že korupční riziko není zjevné. Právě to je varovné

Důvodová zpráva uvádí, že návrh nemá významný dopad na korupční rizika a že z něj nevyplývají zjevná korupční rizika. Jenže ve stejném návrhu se zároveň posiluje role politického vedení u jmenování a hodnocení vrcholných lidí ve státní správě, ruší se služební komise a oslabuje se centrální garant státní služby.

To je přesně okamžik, kdy má čtenář zpozornět. Korupční riziko není jen kufřík s penězi. Korupční riziko je i prostředí, ve kterém se lidé v klíčových pozicích bojí odporovat, protože jejich kariéra, odměny nebo setrvání ve funkci závisejí na politické přízni.

Pokud stát tvrdí, že riziko není zjevné, měl by to přesvědčivě doložit. U tak hluboké změny nestačí uklidňující věta v důvodové zprávě. Je potřeba robustní analýza dopadů, veřejná odborná diskuse, připomínkové řízení, posouzení Legislativní radou vlády a jasné pojistky v samotném zákoně. Právě to je u této změny slabé místo.

Jak to zapadá do širšího obrazu

Programové prohlášení vlády mluví o snižování provozních výdajů, auditech centrální státní správy, rušení nadbytečných agend a efektivnějším fungování státu. Samo o sobě to není špatně. Stát má být efektivní. Problém začíná ve chvíli, kdy se pod slovem „efektivita“ začne skrývat koncentrace moci.

Ve stejném programovém rámci vláda mluví také o transparentním financování neziskových organizací, registru dotací a označování organizací s politickou činností a zahraničním financováním. Podle veřejných informací se koalice dohodla, že návrh zákona o financování neziskových organizací má vzniknout na ministerské úrovni; zároveň se vedla veřejná debata o tom, že by se pravidla měla dotýkat subjektů působících v politické, mediální, vzdělávací či akademické oblasti a ovlivňujících veřejnou debatu.

Transparentnost dotací a financování veřejně působících organizací je legitimní téma. V kombinaci s oslabením státní služby vzniká znepokojivý obraz: uvnitř státu se oslabují pojistky proti politickému tlaku, zatímco navenek se zvyšuje zájem o kontrolu občanských a nevládních aktérů. To nemusí být spiknutí. Stačí, že je to špatný směr.

Demokratický stát nestojí jen na volbách. Stojí na brzdách. Na nezávislých institucích. Na odborné správě. Na svobodných médiích. Na občanské společnosti. Na možnosti říct „ne“ i tomu, kdo právě vyhrál volby. Když se tyto brzdy začnou obrušovat, nepoznáte to podle jednoho dramatického dne. Poznáte to podle toho, že najednou všechno „jde hladčeji“ — ale hlavně pro mocné.

Demokratický stát nestojí jen na volbách. Stojí na brzdách. Na nezávislých institucích. Na odborné správě. Na svobodných médiích. Na občanské společnosti.

Historická souvislost: služební zákon nebyl český rozmar

Český služební zákon nevznikl jen proto, že si někdo vymyslel další byrokratický předpis. Jeho přijetí souviselo i s dlouhodobým tlakem na profesionalizaci a depolitizaci státní správy. V roce 2014 vláda sama uváděla, že čerpání evropských prostředků bylo podmíněno přijetím služebního zákona.

To neznamená, že současný zákon je nedotknutelný. Není. Může a má se zlepšovat. Ale rušit jeho základní architekturu bez dostatečné odborné přípravy je hazard s důvěryhodností státu. Zvlášť v zemi, která už jednou musela přesvědčovat evropské partnery, že její státní správa nebude politická kořist.

Ještě podstatnější je načasování. Státní služba prošla nedávno významnou novelizací účinnou od 1. ledna 2025. Pokud stát jeden rok mění systém a krátce poté přichází s návrhem na jeho kompletní nahrazení, měl by mít mimořádně silné důkazy, proč předchozí změna nestačí. Pouhé tvrzení o pružnosti a efektivitě nestačí.

Co by bylo odpovědné řešení

Odpovědná reforma státní služby by měla začít přesným pojmenováním problémů. Kde je státní služba pomalá? Kde blokuje kvalitní nábor? Kde se drží nekompetentní lidé? Kde jsou mzdy nekonkurenceschopné? Kde se duplikují agendy? Kde je špatné projektové řízení? Kde selhává digitalizace? Kde vznikají zbytečné procesy?

Teprve potom má přijít řešení. A to řešení musí zachovat základní princip: úředník má být odpovědný, hodnotitelný a vyměnitelný při špatné práci, ale nemá být politicky vydíratelný.

Minimum odpovědného postupu by mělo vypadat takto:

Vrátit návrh do standardního legislativního procesu. Takto zásadní změna má projít plným připomínkovým řízením, Legislativní radou vlády, tripartitou a veřejnou odbornou diskusí.

Zachovat nebo funkčně nahradit nezávislé pojistky. Rušit služební komisi a centrálního garanta státní služby bez silné náhrady je chyba.

Oddělit politické řízení od odborného hodnocení. Ministr má určovat politické priority, ale nemá mít nepřiměřený vliv na kariérní osud úředníků, kteří mají hlídat zákonnost, zakázky, dotace a kontrolní procesy.

Vyčíslit skutečné náklady. Nestačí napsat, že dlouhodobě vzniknou úspory. Stát má zveřejnit model dopadů: odstupné, nábor, fluktuace, soudní spory, ztráta odborníků, náklady na reorganizaci, riziko zpoždění projektů a dopad na evropské financování.

Nejprve opravit konkrétní problémy, ne rozebrat celý nosný rám. Pokud je problém „bazén“, zdlouhavé řízení nebo špatné hodnocení, řešme tyto věci cíleně. Není nutné kvůli tomu oslabovat celou konstrukci depolitizované státní služby.

Co mohou občané udělat teď

Toto není téma, u kterého stačí zanadávat v hospodě nebo sdílet dramatický obrázek na sociální síti. Občanská sebeobrana musí být přesná, věcná a vytrvalá.

Za prvé: nepřebírejte slepě žádnou výzvu, ani tu, se kterou souhlasíte. Ptejte se, co přesně návrh mění. V tomto případě jsou nejdůležitější body jasné: převod na pracovní poměr podle zákoníku práce, rušení služební komise, oslabení role nejvyššího státního tajemníka, větší vliv politického vedení na jmenování a hodnocení vrcholných úředníků.

Za druhé: pište a pokládejte poslancům a senátorům konkrétní otázky. Ne obecné nadávky. Ptejte se: Proč návrh nešel standardní vládní cestou? Proč ho neprojednala Legislativní rada vlády? Jaké jsou přesné vyčíslené úspory? Jak bude chráněn úředník, který odmítne politicky nevhodný, ale právně nutný pokyn? Kdo nahradí služební komisi? Jak se zabrání politickému hodnocení státních tajemníků?

Za třetí: žádejte veřejné hlasování a veřejné vysvětlení. Každý poslanec, který pro takovou změnu hlasuje, by měl umět občanům říct, jaké pojistky v zákoně zůstávají a proč jsou dostatečné.

Za čtvrté: podporujte instituce, které drží brzdy. Nezávislá média, odbory státních zaměstnanců, profesní organizace, watchdogové iniciativy, právní experti a občanské organizace nejsou obtížný hmyz kolem moci. Jsou to senzory demokracie. Když začnou houkat, není rozumné je vypnout. Je rozumné zkontrolovat, jestli nehoří.

Za páté: sledujte dopady po přijetí, pokud zákon projde. Personální změny ve vrcholných pozicích, reorganizace, změny v dotačních a zakázkových agendách, odchody odborníků, spory, zpoždění projektů a změny v kontrolních mechanismech. Právě tam se ukáže, zda šlo o reformu, nebo o mocenské přestavění státu.

Nejde o obranu úředníků. Jde o obranu občana před státem bez brzd

Největší trik v této debatě je zarámovat ji jako spor o výhody úředníků. To je falešná stopa. Ano, část úředníků může hájit své pracovní jistoty. Ano, stát má právo špatné úředníky hodnotit a zbavovat se lidí, kteří nepracují dobře. Ale jádro sporu leží jinde.

Otázka zní: má mít politická moc snazší cestu k lidem, kteří rozhodují o zákonnosti, dotacích, kontrolách, auditech, zakázkách a správních řízeních?

Pokud odpověď zní ano, pak se stát posouvá od profesionalizované správy k modelu „kdo vyhrál, ten řídí všechno“. Takový stát může být chvíli rychlejší. Může působit akčně. Může se dobře prodávat v politickém marketingu. Ale občan v něm ztrácí jistotu, že jeho věc bude posuzována podle pravidel, a ne podle nálady moci.

Služební zákon není posvátný. Ale pojistky proti politizaci posvátné být mají. Bez nich se stát nestává efektivnějším. Stává se poslušnějším. A poslušný stát není totéž co dobrý stát.

Zdroje a kontext
[1] Poslanecká sněmovna Parlamentu ČR: Sněmovní tisk 76 – historie projednávání
https://www.psp.cz/sqw/historie.sqw?T=76&o=10
[2] Zákony pro lidi – Monitor: Poslanecký návrh zákona o právních poměrech státních zaměstnanců, sněmovní tisk 76
https://www.zakonyprolidi.cz/monitor/8220939.htm
[3] Text návrhu zákona: Návrh zákona o právních poměrech státních zaměstnanců, sněmovní tisk 76/0, PDF
https://www.zakonyprolidi.cz/media2/file/2512/File81303.pdf?attachment-filename=8220939-2025-12-29-text-navrhu-8220999.pdf
[4] Důvodová zpráva k návrhu zákona: Sněmovní tisk 76/0 – důvodová zpráva, PDF
https://www.zakonyprolidi.cz/media2/file/2512/File81304.pdf?attachment-filename=8220939-2025-12-29-duvodova-zprava-8221001.pdf
[5] Vláda ČR: Stanovisko vlády k návrhu zákona o právních poměrech státních zaměstnanců, 5. ledna 2026, PDF
https://www.zakonyprolidi.cz/media2/file/2601/File81335.pdf?attachment-filename=8220939-2026-01-05-stanovisko-8221274.pdf
[6] Zákony pro lidi: Zákon č. 234/2014 Sb., o státní službě
https://www.zakonyprolidi.cz/cs/2014-234
[7] Úřad vlády ČR: Informace týkající se legislativy – odpověď podle zákona č. 106/1999 Sb. k přípravě nové právní úpravy státní služby
https://vlada.gov.cz/cz/urad-vlady/poskytovani-informaci/poskytnute-informace-na-zadost/informace-tykajici-se-legislativy-225801/
[8] Síť k ochraně demokracie: Expertní stanovisko: Návrh zákona o státních zaměstnancích přináší závažná rizika pro nezávislost státní služby
https://www.ochranademokracie.cz/aktuality/expertni-stanovisko-navrh-zakona-o-statnich-zamestnancich-prinasi-zavazna-rizika-pro-nezavislost-statni-sluzby
[9] Odborový svaz státních orgánů a organizací: Jsme zásadně proti zrušení zákona o státní službě. Poslanecká novela je nebezpečné diletantství
https://www.ossoo.cz/jsme-zasadne-proti-zruseni-zakona-o-statni-sluzbe-poslanecka-novela-je-nebezpecne-diletantstvi/
[10] Vláda ČR: Programové prohlášení vlády, PDF
https://vlada.gov.cz/assets/vlada/programove-prohlaseni/programove-prohlaseni-vlady.pdf
[11] Česká televize / ČT24: Zákon o financování neziskových organizací vznikne na ministerstvu, uvedl Okamura
https://ct24.ceskatelevize.cz/clanek/domaci/zakon-o-financovani-neziskovych-organizaci-vznikne-na-ministerstvu-uvedl-okamura-371350
[12] Ministerstvo vnitra ČR: Hodnocení výkonu veřejné správy v ČR a doporučení pro budoucí strategický rozvoj – OECD Public Governance Review
https://mv.gov.cz/npo/clanek/hodnoceni-vykonu-verejne-spravy-v-cr-a-doporuceni-pro-budouci-strategicky-rozvoj.aspx
[13] Vláda ČR: Přijetí služebního zákona bylo podmínkou čerpání evropských fondů, 2014
https://uv.gov.cz/…
[14] Ministerstvo obrany ČR / státní služba: Novela zákona o státní službě účinná od 1. ledna 2025 – přehled změn